ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року	Львів	Справа № 260/3812/24 пров. № А/857/24450/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року (головуюча суддя: Маєцька Н.Д., місце ухвалення - м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 05.06.2024, звернулася з позовом до суду, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 071750011769 від 05.12.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах прокурорів в органах прокуратури України, що дає право на пенсію за вислугу років згідно ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» періоди роботи: з 01.09.2005 по 28.02.2006; з 01.09.2011 по 31.10.2011; з 01.12.2011 по 31.12.2011; 01.01.2012 по 31.01.2012 та включити вказані періоди до страхового стажу Індивідуальних відомостей про застраховану особу Форма ОК-5;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років, що дає право на пенсію за вислугу років згідно ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» періоди роботи з 06.09.1995 по 24.04.1997 на посаді друкарки відділу по боротьбі з організованою злочинністю слідчого управління прокуратури Закарпатської області, з 25.04.1997 по 03.07.1998 на посаді спеціаліста 2 категорії Ужгородської транспортної прокуратури з присвоєнням 15 рангу державного службовця та прийняттям присяги державного службовця, з 06.07.1998 по 06.12.1999 на посаді друкарки канцелярії прокуратури Закарпатської області, з 07.12.1999 по 13.03.2000 на посаді інспектора секретаріату прокуратури Закарпатської області, з 14.03.2000 по 09.11.2003 на посаді старшого інспектора відділу роботи з кадрами прокуратури Закарпатської області;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 з 30.11.2023 пенсію за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».
В обґрунтування позову позивачка зазначає, що вона звернулася із заявою про призначення пенсії за вислугу років у відповідності до вимог Закону України «Про прокуратуру». Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 05 грудня 2023 року № 071750011769 відмовлено у призначенні пенсії. Відповідачем не зараховано періоди роботи в органах прокуратури з вересня 2005 року по лютий 2006 року, вересень, жовтень грудень 2011 року, січень 2012 року. В той же час, позивачка з 20.02.2004 року по 12.11.2007 року працювала на посаді помічника Закарпатського міжрайонного природоохоронного прокурора та з 12.11.2007 року 24.05.2012 року працювала на посаді прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах прокуратури Закарпатської області, що підтверджується записами в трудовій книжці. Крім того, оскаржуваним рішенням не зараховано до вислуги років періоди роботи на посадах: з 06.09.1995 року по 24.04.1997 року на посаді друкарки, з 25.04.1997 року по 03.07.1998 року на посаді спеціаліста 2 категорії, з 06.07.1998 року по 06.12.1999 року на посаді друкарки канцелярії; з 07.12.1999 року по 13.03.2000 року на посаді інспектора секретаріату, оскільки відсутня вища освіта на час роботи на вказаних посадах. Також не зараховано період роботи з 14.03.2000 року по 09.11.2003 року на посаді старшого інспектора відділу роботи з кадрами, оскільки відсутня інформація про відношення посади до державної служби. Рішення про відмову у призначенні пенсії позивачка вважає протиправним, оскільки вищевказані періоди підлягають зарахуванню до вислуги років, що дає право на призначення пенсії згідно з ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 05 грудня 2023 року № 071750011769.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах прокурорів в органах прокуратури України, що дає право на пенсію за вислугу років згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру» періоди роботи: жовтень 2005 року, листопад 2005 року, грудень 2005 року, січень 2006 року, жовтень 2011, грудень 2011 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років, що дає право на пенсію за вислугу років згідно ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» періоди роботи: з 06.09.1995 року по 24.04.1997 року на посаді друкарки відділу по боротьбі з організованою злочинністю слідчого управління прокуратури Закарпатської області, з 25.04.1997 року по 03.07.1998 року на посаді спеціаліста 2 категорії Ужгородської транспортної прокуратури, з 06.07.1998 року по 06.12.1999 року на посаді друкарки канцелярії прокуратури Закарпатської області, з 07.12.1999 року по 13.03.2000 року на посаді інспектора секретаріату прокуратури Закарпатської області, з 14.03.2000 року по 09.11.2003 року на посаді старшого інспектора відділу роботи з кадрами прокуратури Закарпатської області.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру», з 30 листопада 2023 року.
У задоволенні решту позову відмовлено.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що періоди з 06.05.1995 року по 24.04.1997 року на посаді друкарки, з 25.04.1997 року по 03.07.1998 року на посаді спеціаліста 2 категорії, з 06.07.1998 року по 06.12.1999 року на посаді друкарки канцелярії, з 07.12.1999 року по 13.02.2000 року на посаді інспектора секретаріату не підлягають зарахуванню до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки у позивачки була відсутня вища юридична освіта на час роботи на вказаних посадах. Період з 14.03.2000 року по 27.02.2003 року на посаді старшого інспектора відділу роботи з кадрами також не підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки згідно диплому серії НОМЕР_1 позивачка набула вищу юридичну освіту 28.02.2003 року. Період роботи з 28.02.2003 року по 09.11.2003 року на посаді старшого інспектора відділу роботи з кадрами не підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки відсутня інформація про відношення посади до державної служби. Відтак, спірні періоди правомірно не були зараховані до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, а отже відсутні підстави для визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії.
Позивачкою, 04.11.2024 подано відзив на апеляційну скаргу у якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що слід зарахувати до страхового стажу період жовтень 2005 року, листопад 2005 року, грудень 2005 року, січень 2006 року, жовтень 2011, грудень 2011 року та до вислуги років позивача період з 06.09.1995 року по 09.11.2003 року, то на переконання суду загальна вислуга років позивачки, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1697-VII є достатньою для призначення пенсії за вислугу років згідно цього Закону.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачка 30 листопада 2023 року звернулася до ГУ ПФ України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років у відповідності до Закону України «Про прокуратуру».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 05 грудня 2023 року № 071750011769 позивачці відмовлено у призначенні пенсії.
Відповідно до вказаного рішення стаж особи за вислугу років складає 19 років 10 місяців, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 19 років 10 місяців. Страховий стаж особи становить 27 років 05 місяців.
Як вбачається з оскарженого рішення, до вислуги років не зараховано, зокрема періоди:
- з 06.09.1995 по 24.04.1997 на посаді друкарки, з 25.04.1997 по 03.07.1998 на посаді спеціаліста 2 категорії, з 06.07.1998 по 06.12.1999 на посаді друкарки канцелярії, з 07.12.1999 по 13.03.2000 на посаді інспектора секретаріату, оскільки відсутня інформація про відношення посад до державної служби та відсутня вища освіта на час роботи на вказаних посадах;
- з 14.03.2000 по 09.11.2003 на посаді старшого інспектора відділу роботи з кадрами, оскільки відсутня інформація про відношення посади до державної служби.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, позивачкою не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі Закон № 1697-VII).
Положеннями ст. 86 Закону №1697-VII визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.
За змістом ч. 1 ст. 86 Закону № 1697-VII прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах і прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років). До стажу роботи, що дає право на одержання пенсії за вислугою років прокурорам, слідчим органів прокуратури, зараховується час роботи на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою.
Відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону № 1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Згідно з ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VII до вислуги років, яка дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VІІ, зокрема, передбачає зарахування до стажу часу роботи особи на посадах державних службовців за наявністю у особи вищої юридичної освіти.
За змістом ч. 8 ст. 86 Закону № 1697-VІІ, право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку з скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органів місцевого самоврядування.
Право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.
За частиною 13 статті 86 Закону № 1697-VII, пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.
Аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що необхідною умовою для призначення пенсії за вислугу років є наявність на день звернення необхідного стажу роботи, що зараховується до вислуги років у розмірі 25 років, з якого обов`язкова наявність стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років, до якого, зокрема, зараховується час роботи на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою.
Крім цього, суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно ч. 6 ст. 86 Закону № 1697, умовою для зарахування до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, часу роботи на посадах державних службовців, є як наявність кваліфікаційних вимог щодо вищої юридичної освіти для такої посади, так і фактична наявність у особи, що займає таку посаду, вищої юридичної освіти. 
Тобто, час роботи на посадах державних службовців, які займають особи без вищої юридичної освіти, не може бути зарахованим до вказаної вислуги років.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 464/7474/16-а.
Також, у постанові Верховного Суду України від 14.03.2017 (справа № 344/11838/14-а) викладена правова позиція, відповідно до якої до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, не може зараховуватися трудова діяльність на посаді державного службовця, кваліфікаційні умови якої (посади) не вимагали від особи, яка її обіймала, вищої юридичної освіти, а особа, яка фактично її обіймала, такої освіти не мала; чи коли через якийсь час на підставі нормативного регулювання такі умови до згаданої посади були запроваджені, а особа, яка продовжувала її обіймати, здобула вищу юридичну освіту; або містить такі умови, але особа, яка обіймала посаду державного службовця, не мала відповідної освіти чи мала спеціальну, гуманітарну чи іншу вищу освіту, але не юридичну, тощо.
Так, спірним у межах доводів апеляційної скарги є те, що до стажу за вислугу років не враховується період роботи позивачки:
з 06.09.1995 по 24.04.1997 на посаді друкарки відділу по боротьбі з організованою злочинністю слідчого управління прокуратури Закарпатської області, 
з 25.04.1997 по 03.07.1998 на посаді спеціаліста 2 категорії Ужгородської транспортної прокуратури, 
з 06.07.1998 по 06.12.1999 на посаді друкарки канцелярії прокуратури Закарпатської області,
з 07.12.1999 по 13.03.2000 на посаді інспектора секретаріату прокуратури Закарпатської області, 
з 14.03.2000 по 09.11.2003 на посаді старшого інспектора відділу роботи з кадрами прокуратури Закарпатської області.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що вказані періоди роботи позивачки підтверджуються записами в трудової книжки позивач НОМЕР_2 від 06.09.1995 (а. с. 34-45).
Згідно запису № 3 в трудовій книжці, позивачка 25.04.1997 прийняла присягу державного службовця (а. с. 36).
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що позивачка отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста лише 28.02.2003 згідно диплома спеціаліста НОМЕР_1 (а. с. 48-51).
Як зазначалося вище судом апеляційної інстанції, передумовою для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1697 є наявність на день звернення необхідного стажу роботи, що зараховується до вислуги років у розмірі 25 років, з якого обов`язкова наявність стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років, до якого, зокрема, зараховується час роботи на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою.
Враховуючи те, що позивачка працювала на посаді державного службовця: у період з 06.09.1995 по 24.04.1997 на посаді друкарки відділу по боротьбі з організованою злочинністю слідчого управління прокуратури Закарпатської області, з 25.04.1997 по 03.07.1998 на посаді спеціаліста 2 категорії Ужгородської транспортної прокуратури, з 06.07.1998 по 06.12.1999 на посаді друкарки канцелярії прокуратури Закарпатської області, з 07.12.1999 по 13.03.2000 на посаді інспектора секретаріату прокуратури Закарпатської області, з 14.03.2000 по 27.02.2003 на посаді старшого інспектора відділу роботи з кадрами прокуратури Закарпатської області, але не мала вищої юридичної освіти, а тому відповідач, зробив правильний висновок про відмову позивачці зарахувати такий стаж роботи до вислуги років, відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону № 1697.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини та враховуючи висновки Верховного Суду, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції помилково врахував стаж роботи позивачки з 06.09.1995 по 24.04.1997 на посаді друкарки відділу по боротьбі з організованою злочинністю слідчого управління прокуратури Закарпатської області, з 25.04.1997 по 03.07.1998 на посаді спеціаліста 2 категорії Ужгородської транспортної прокуратури, з 06.07.1998 по 06.12.1999 на посаді друкарки канцелярії прокуратури Закарпатської області, з 07.12.1999 по 13.03.2000 на посаді інспектора секретаріату прокуратури Закарпатської області, з 14.03.2000 по 27.02.2003 на посаді старшого інспектора відділу роботи з кадрами прокуратури Закарпатської області до необхідного стажу для призначення пенсії за вислугу років та не правильно вказав, що вимога стосовно обов`язковості вищої освіти, за вказані періоди, на позивачку не поширювалась, оскільки така вимога настала лише з 01.09.1999, тобто після затвердження Наказом Головного управління державної служби України № 65 від 01.09.1999.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що період роботи позивачки на посаді старшого інспектора відділу роботи з кадрами прокуратури Закарпатської області з 28 лютого 2003 року по 09 листопада 2003 року підлягає зарахуванню до вислуги років, оскільки на момент проходження служби позивачка мала вищу освіту, що відповідає встановленим вимогам для обчислення такого стажу.
Щодо позовних вимог про зобов`язання зарахувати до стажу роботи періоди роботи позивачки в органах прокуратури з вересня 2005 року по лютий 2006 року та вересень, жовтень, грудень 2011 року, а також січень 2012 року та включити вказані періоди до страхового стажу Індивідуальних відомостей про застраховану особу – Форма ОК-5, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, відповідно до довідки про розрахунок стажу позивача форми РС-право вбачається, що за період з 01.12.2005 по 13.11.2023 року до страхового стажу позивачки зараховано тільки 17 років 4 місяці 25 днів (а. с. 16).
Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК -5) вбачається, що за жовтень 2005 року, листопад 2005 року, грудень 2005 року, січень 2006 року, жовтень 2011, грудень 2011 року відсутні відомості про сплату страхових внесків (а. с. 17-25). 
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
Аналогічні висновки у подібних спірних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 144/669/17, від 11 жовтня 2023 року у справі № 340/1454/21.
Крім цього, при вирішенні спору суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 (справа № 208/6680/16-а), від 20.03.2019 (справа № 688/947/17), від 30.09.2019 (справа № 316/1392/16-а), відповідно до яких, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страхових внесках не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що записами трудової книжки позивачки підтверджується, що ОСОБА_1 з 20.02.2004 року по 12.11.2007 року працювала на посаді помічника Закарпатського міжрайонного природоохоронного прокурора та з 12.11.2007 року по 24.05.2012 року працювала на посаді прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах прокуратури Закарпатської області.
Крім того, відповідно до довідки Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради від 10.11.2021 № 34.04.03-08/728 позивачка одержувала допомогу по догляду за дитиною до трьох років працюючим жінкам на доньку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 01.04.2007 р. по 07.11.2007 р. та допомогу по догляду за дитиною до трьох років працюючим жінкам на сина ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з 09.01.2012 по 13.05.2012.
Отже, пенсійний орган протиправно не зарахував позивачці до стажу роботи на посадах прокурорів в органах прокуратури України наступні періоди: жовтень 2005 року, листопад 2005 року, грудень 2005 року, січень 2006 року, жовтень 2011, грудень 2011 року. 
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 071750011769 від 05.12.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати позивачці до стажу роботи на посадах прокурорів в органах прокуратури України, що дає право на пенсію за вислугу років згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру» періоди роботи: жовтень 2005 року, листопад 2005 року, грудень 2005 року, січень 2006 року, жовтень 2011, грудень 2011 року та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_2 до вислуги років, що дає право на пенсію за вислугу років згідно ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» період роботи позивачки на посаді старшого інспектора відділу роботи з кадрами прокуратури Закарпатської області з 28.02.2003 по 09.11.2003.
Щодо позовної вимоги про призначення пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» то суд апеляційної інстанції зауважує, що в силу вимог п. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду.
Статтею 58 Закону № 1058-IV, визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. 
Отже, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях обрахунку страхового стажу та призначення пенсії.
Суд не уповноважений встановлювати наявність чи відсутність всіх підстав для призначення чи відмови у призначенні (перерахунку) пенсії, тобто не може підміняти пенсійний орган, який, відповідно до Закону № 1058-IV, уповноважений на виконання наведених вище функцій.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області необхідно повторно розглянути заяву позивачки від 30.11.2023, оскільки за наслідками розгляду цієї справи встановлено, що пенсійний орган при відмові у призначенні пенсії протиправно не зарахував ОСОБА_2 частину періодів роботи позивачки, а тому пенсійному органу необхідно вчинити дії щодо проведення нового розрахунку страхового стажу та вирішити питання про призначення спірної пенсії, з урахуванням висновків викладених в цій постанову.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції задовольняючи частково позов, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття нової постанови.
При поданні позовної заяви позивачка сплатила судовий збір (а. с. 67).
Спір у цій справи є немайнового характеру.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що вимога немайнового характеру - вимога, яка не підлягає вартісній оцінці, вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці, а тому розрахувати судовий збір у співвідношенні до частини (обсягу) задоволеної однієї вимоги немайнового характеру не можливо.
Оскільки, судом апеляційної інстанції задоволено частково позов немайнового характеру, то відповідно до вимог статті 139 КАС України та вимог Закону України «Про судовий збір», який визначає ставку судового збору за подання фізичною особою позову немайнового характеру (0,4 
0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб), сплачений судовий збір за подання позовної заяви необхідно стягнути на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 317 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року у справі № 260/3812/24 скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 071750011769 від 05.12.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах прокурорів в органах прокуратури України, що дає право на пенсію за вислугу років згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру» періоди роботи: жовтень 2005 року, листопад 2005 року, грудень 2005 року, січень 2006 року, жовтень 2011 року, грудень 2011 року. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років, що дає право на пенсію за вислугу років згідно ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» період роботи позивачки на посаді старшого інспектора відділу роботи з кадрами прокуратури Закарпатської області з 28.02.2003 по 09.11.2003.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.11.2023 про призначення пенсії, з урахуванням висновків викладених судом апеляційної інстанції у цій постанові.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (ЄДРПОУ 20987385) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк