УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 489/1639/26
провадження № 61-4941ск26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Глазовим Олексієм Олеговичем, на ухвалу Інгульського районного суду міста Миколаєва від 03 березня 2026 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 09 квітня 2026 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви,
ВСТАНОВИВ:
В березні 2026 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.
Просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та забезпечувати передачу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 за таким графіком (починаючи з дня прийняття ухвали і до набрання законної сили рішенням суду у справі):
- щодня з 10:00 до 10:30 та з 21:00 до 21:30 ОСОБА_3 має право на спілкування з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засобами мобільного та відеозв`язку (за умови, що це не порушує режим відвідування дитиною дитячого садка та її режиму дня, або в інший зручний для дитини час);
- кожні вихідні місяця, а саме: в суботу та неділю з 11:00 до 14:00 ОСОБА_3 має право проводити час з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності ОСОБА_1 ;
- право ОСОБА_3 самостійно забирати та відводити доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дитячого садка кожний другий та четвертий тиждень місяця, а саме в п`ятницю, з подальшим проводженням часу та поверненням до ОСОБА_1 , а у разі, якщо п`ятниця є вихідним чи святковим днем - відводити та забирати доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у визначений вище час в четвер;
- право ОСОБА_3 на спільне проводження часу в дні народження доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 з 17:00 до 21:00 без присутності ОСОБА_1 ;
- у разі хвороби доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо це припадає на день зустрічі, зустріч підлягає перенесенню на іншу, заздалегідь повідомлену ОСОБА_3 . ОСОБА_1 дату та час, враховуючи інтереси дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її стан здоров`я та потреби у повноцінному розвитку відповідно до віку дитини.
Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_3 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 22 липня 2020 року. У них народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте відповідно до рішення суду від 27 травня 2025 року шлюб між ними було розірвано. Оскільки ОСОБА_3 є військовослужбовцем, виконує бойові завдання з протиповітряної оборони держави, донька після розірвання шлюбу проживає разом з матір`ю. Заявник своєчасно та в повному обсязі сплачує аліменти, має бажання спілкуватись з донькою та брати участь у її вихованні. Проте мати дитини - ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою. Приховувала місце їх фактичного перебування, відмовляє у особистих зустрічах та у спілкуванні засобами мобільного зв`язку. ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою, що суперечить діючому законодавству та інтересам дитини.
Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 03 березня 2026 року, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 09 квітня 2026 року, заяву задоволено частково.
Зобов`язано  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , забезпечити спілкування малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом телефонного та відеоконференцзв`язку, з використанням власних засобів зв`язку, з 19:30 год. до 20:00 год. кожного дня - до набрання рішенням законної сили.
Ухвала суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивована тим, що, беручи до уваги вік дитини, що впливає на режим її дня, відсутність достовірних відомостей про відвідування нею дитячого садочка, з урахуванням найкращих інтересів дитини та з метою забезпечення збереження її зв`язків з батьком, суд вважає за можливе забезпечити позов шляхом зобов`язання ОСОБА_1 на період до набрання законної сили рішенням суду забезпечити спілкування малолітньої дитини - ОСОБА_4 , з її батьком - ОСОБА_3 шляхом телефонного та відеоконференцзв`язку, з використанням власних засобів зв`язку з 19:30 год. до 20:00 год. кожного дня. Мета таких заходів забезпечення є цілком легітимною, а саме підтримати контакт батька з дитиною на час розгляду спору по суті. На фоні того, що дитина поза її волею відчужена від батька, існують реальні ризики того, що у разі, якщо у справі буде ухвалено рішення про задоволення позову, виконати таке рішення ефективно та без завдання шкоди дитині буде складно.
Апеляційний суд вказав, що забезпечення позову у вигляді встановлення побачень з дитиною є тимчасовим заходом для захисту інтересів дитини на час розгляду справи, а не остаточним вирішенням спору про участь батька у вихованні. Це спрямовано на підтримку емоційного зв`язку та не замінює рішення суду по суті спору.
13 квітня 2026 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Касаційна скарга обґрунтована тим, щосуди дійшли помилкових висновків щодо наявності підстав для застосування відповідних заходів забезпечення. Зокрема, встановлення графіку спілкування батька з дитиною шляхом забезпечення позову є недопустимим, оскільки фактично призводить до вирішення спору по суті до розгляду справи судом та прийняття рішення за результатами розгляду позовних вимог щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини. Крім того, позивачем не наведено та не надано жодного належного і допустимого доказу, який би свідчив про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду. Таким чином, заява про забезпечення позову, як і оскаржувані рішення суду, ґрунтуються виключно на припущеннях позивача, що суперечить правовій природі інституту забезпечення позову та не може бути підставою для обмеження прав відповідача.
09 березня 2026 року головним державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Бєлоус Д. А. відкрито виконавче провадження № 80435763 про зобов`язання ОСОБА_1 забезпечити спілкування малолітньої дитини ОСОБА_4 з її батьком ОСОБА_3 шляхом телефонного та відеоконференцзв`язку щоденно з 19:30 год. до 20:00 год. до набрання рішенням законної сили. При цьому зазначені обов`язки повністю співпадають за змістом із позовними вимогами про визначення способу та порядку участі батька у вихованні дитини. Відкриття виконавчого провадження з відповідного питання зумовлює для відповідача обов`язок сплати виконавчого збору, що є прямими матеріальними витратами, тоді як жодного судового рішення по суті спору ще не ухвалено. За таких обставин забезпечення позову фактично замінило собою розгляд справи по суті, є передчасним та непропорційним, особливо з урахуванням відсутності будь-яких доказів чинення відповідачем перешкод у спілкуванні дитини з батьком.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це, як правило, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі, якщо спір виник із сімейних правовідносин.
У частині десятій статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Забезпечення позову у спорах, що виникли із сімейних правовідносин, має на меті гарантувати дотримання інтересів дитини, створити передумови, які унеможливлять недобросовісну поведінку батьків, забезпечать фундамент для належного виконання судового рішення.
У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Частиною третьої статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Вказані норми міжнародного права кореспондуються із положеннями статті 141 СК України, відповідно до якої мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, та із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
У статті 4 Конвенції про контакт з дітьми передбачено, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.
Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).
Тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, з встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися із сином протягом трьох років і п`яти місяців, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сiмейного життя, а тому допустимим є встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті (рішення ЄСПЛ від 04 вересня 2018 року у справі за заявою Сristian Сatalin Ungureanu v. Romania, № 6221/14, § 33-34). 
Стаття 8 Конвенції передбачає право батьків на вжиття заходів для возз`єднання їх зі своїми дітьми та зобов`язання національних органів влади сприяти такому возз`єднанню. Суд вважав, що неефективне та запізніле здійснення провадження щодо дитячої опіки може призвести до порушення статті 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 01 грудня 2009 року в справі за заявою Eberhard and M. v. Slovenia, № 8673/05, 9733/05, § 127). 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19 вказано, що «суд апеляційної інстанції, правильно врахував, що зустрічі матері з дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків матері із її малолітньою дитиною і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини. Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з матір`ю. Аналогічну правову позицію Верховний Суд висловив у постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц. Зустрічі матері з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин. Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 752/1253/22 вказано, що «у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю».
Аналогічні висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19, від 15 вересня 2021 року у справі № 752/6099/20, від 24 лютого 2022 року у справі № 361/8355/21, від 05 грудня 2023 року у справі № 490/2077/23).
Забезпечення найкращих інтересів дитини не виключає можливого втручання у приватне та сімейне життя одного з батьків дитини і не завжди може відповідати найкращим інтересам одного з батьків (див. постанови Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 686/8535/20, від 08 лютого 2023 року у справі № 501/488/21/21 (провадження № 61-11187св22).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2022 року у справі № 686/8535/20 вказано, що «Верховний Суд не бере до уваги аргументи ОСОБА_2 щодо існування інших судових спорів між батьками зазначеної дитини та неврахування апеляційним судом правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 09 червня 2021 року у справі № 755/5133/20, від 06 грудня 2018 року у справі № 727/3856/18, від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18, від 09 вересня 2019 року у справі № 607/10896/19 (в контексті особливостей встановлених правовідносин у цих справах та їх взаємодії із частиною десятою статті 150 ЦПК України), згідно якого не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Захід забезпечення позову, щодо якого виник спір, у цій справі має тимчасовий характер, не стосується усунення перешкод спілкування з дитиною та визначення способу участі матері у вихованні дитини, а, оскільки відповідні зустрічі є короткочасними та мають проводитися під обов`язковим наглядом професійного психолога, стосується збереження емоційного контакту матері з дитиною та можливості забезпечити правильний психоемоційні характер стосунків матері та дитини до вирішення судового спору по суті, без чого сама можливість вирішення спору по суті на користь матері втрачає сенс з точки зору захисту найкращих інтересів дитини. Крім того, зміст цього заходу забезпечення не співпадає зі змістом заявлених позовних вимог у цій справі. Судами попередніх інстанцій не встановлено, а сторонами спору не доведено, що органи опіки та піклування визначали хоч якийсь порядок спілкування з відповідною дитиною комусь з її батьків, зокрема, ОСОБА_1».
Встановивши наявність обставин, які позбавляють заявника можливості спілкуватися з дитиною, а також інші обставини, що мають значення у справі, зокрема те, що спілкування батька з дитиною будуть сприяти відновленню відносин та емоційного контакту між ними, відповідатимуть інтересам як батька, так і дитини, та зможуть усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у спорі, що виник із сімейних правовідносин, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_1 забезпечити спілкування малолітньої дитини - ОСОБА_4 з її батьком шляхом телефонного та відеоконференцзв`язку до набрання рішенням законної сили.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що забезпечення позову у вигляді встановлення часу спілкування з дитиною є тимчасовим заходом для захисту інтересів дитини на час розгляду справи, а не остаточним вирішенням спору про участь батька у вихованні. Це спрямовано на підтримку емоційного зв`язку та не замінює рішення суду по суті спору. Тому необґрунтованими є доводи скаржника в контексті особливостей встановлених правовідносин у цих справах та їх взаємодії із частиною десятою статті 150 ЦПК України, згідно якого не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Захід забезпечення позову, щодо якого виник спір, у цій справі стосується збереження емоційного контакту батька з дитиною до вирішення судового спору по суті, без чого сама можливість вирішення спору по суті на користь позивача втрачає сенс з точки зору захисту найкращих інтересів дитини. 
Європейський суд з прав людини зауважує, що вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судом норм процесуального права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою. 
У частині четвертій статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Інгульського районного суду міста Миколаєва від 03 березня 2026 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 09 квітня 2026 року у справі № 489/1639/26.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

Д. А . Гудима

П. І. Пархоменко