Справа № 752/23409/25 суддя в І-й інстанції Бушеленко О.В.
Провадження № 33/824/1814/2026 суддя в ІІ-й інстанції Фінагеєв В.О.
Категорія: ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП 

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А
Іменем України
27 квітня 2026 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Фінагеєв В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника  ОСОБА_1 адвоката Гуцола Максима Володимировича на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 29 грудня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою:  АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_1 , за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 12 вересня 2025 року серії ЕПР1 № 451178, 12 вересня 2025 року о 01 год. 51 хв. у місті Києві, Столичне шосе 100 км., водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Volvo FH 460», д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом марки «Schmitz Gotha SCF», д.н.з. НОМЕР_3 , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого скоїв зіткнення з бордюрним каменем та клумбою. При ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження та пошкоджено зелені насадження, чим заподіяно матеріальних збитків. Вказаними діями, водій ОСОБА_1 порушив п. 10.9 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 12 вересня 2025 року серії ЕПР1 № 451166, 12 вересня 2025 року о 02 год. 00 хв. у місті Києві, Столичне шосе 100 км., водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Volvo FH 460», д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, що зафіксовано на відео БК472511. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. 
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000.00 грн. у дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.
Ухвалюючи оскаржувану постанову, місцевий суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП. Разом із тим, провадження у справі підлягає закриттю в порядку п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, за діяння, що передбачено ст. 124 КУпАП.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1  адвокат Гуцол М.В.подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду закрити провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1  до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник ОСОБА_1 адвокат Гуцол М.В. зазначає, що суд без належного обґрунтування визнав правильним інший час події 00 год. 35 хв., посилаючись виключно на письмові пояснення свідків, фактично підмінивши зафіксовані у процесуальних документах обставини події. Суд першої інстанції повністю проігнорував, що ключовою ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є факт керування транспортним засобом, а не саме перебування особи в салоні автомобіля. Суд відхилив доводи представника, що на відеозаписах зафіксовано нерухомий транспортний засіб, відсутні будь-які докази руху автомобіля, а також відсутні відеозаписи, які б підтверджували факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 . Для виявлення правопорушення транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції. Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна. Посилання суду на те, що працівники поліції мали підстави вимагати від ОСОБА_1 вийти з транспортного засобу та надати документи у зв`язку з відпрацюванням виклику про ДТП, є необґрунтованим. Сам по собі факт прибуття поліцейських за викликом не підтверджує законність таких вимог, оскільки матеріали справи не містять жодних належних доказів, які б свідчили про керування транспортним засобом ОСОБА_1 або його причетність до дорожньо-транспортної пригоди, що виключає наявність правових підстав для подальших процесуальних дій. Крім того, на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 неодноразово пояснює, що готовий надати дані особи, яка фактично перебувала за кермом автомобіля та втекла з місця події. Однак ця інформація не була взята до уваги. Крім того, об`єктивні ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 фактично не встановлювались та не доводились. Під час спілкування з працівниками поліції жодна з ознак алкогольного сп`яніння не фіксувалась і не озвучувалась. 
В апеляційній скарзі адвокат Гуцол М.В. також просить суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду та вказує, що повний текст оскаржуваної постанови від 29 грудня 2025 року складено 26 січня 2026 року. Вперше апеляційну скаргу було подано 05 лютого 2026 року у межах встановленого строку. Постановою Київського апеляційного суду від 09 березня 2026 року апеляційну скаргу було повернуто з формальних підстав у зв`язку з відсутністю витягу з договору про надання правової допомоги. Захисник повторно без зволікань подав апеляційну скаргу.
Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи адвоката Гуцола М.В. щодо поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 29 грудня 2025 року з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Судом встановлено, що адвокату Гуцолу М.В. було відомо про призначене судове засідання по справі на 29 грудня 2026 року (а.с. 43), у яке ні він, ні особа, що притягується до адміністративної відповідальності, не з`явилися.
Оскаржувана постанова винесена 29 грудня 2025 року. Повний текст постанови складено 26 січня 2026 року.
За таких обставин, право особи на апеляційне оскарження судового рішення має бути забезпечене шляхом поновлення пропущеного з поважних причин строку.
Судове засідання у суді апеляційної інстанції призначалось на 27 квітня 2026 року, про яке особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, та її захисник, повідомлялись належним чином та завчасно, а саме, 07 квітня 2026 року (а.с. 121-125).
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Згідно ч. 5 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання.
Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Враховуючи строки розгляду справи судом апеляційної інстанції, належне повідомлення особи, що притягується до адміністративної відповідальності та її захисника про розгляд справи, відсутність поважних причини неявки до суду, ту обставину, що їх неявка не є обов`язковою та не перешкоджає розгляду справи, апеляційний суд вважає причини неявки не поважними.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційній скаргу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та її захисника, які не з`явилися в судове засідання та не повідомили суд про причини своєї неявки.
Перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Відповідно до вимог статей 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Згідно зі ст. 245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною сьомою статті 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п. 10.9 ПДР, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб. 
У відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення, в вину ОСОБА_1 ставиться, що він під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого скоїв зіткнення з бордюрним каменем та клумбою, що відповідає п. 10.9 Правил та висновкам зробленим місцевим судом.
Статтею 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП є спричинення пошкодження об`єктів, зазначених у цій статті.
Чинне законодавство України та нормативно-правові акти покладають обов`язок на водіїв не лише знати та безумовно виконувати правила Правил дорожнього руху, а також враховувати особливості та технічний стан транспортного засобу.
Умовою відповідальності за вказаними нормами є сукупність наступних обставин: встановлення факту порушення особою Правил дорожнього руху, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, причинно-наслідковий зв`язок між порушенням Правил дорожнього руху і виявленими пошкодженнями.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
З матеріалів справи вбачається, що 12 вересня 2025 року о 01 год. 51 хв. у місті Києві, Столичне шосе 100 км., водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Volvo FH 460», д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом марки «Schmitz Gotha SCF», д.н.з. НОМЕР_3 , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого скоїв зіткнення з бордюрним каменем та клумбою. При ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження та пошкоджено зелені насадження, чим заподіяно матеріальних збитків. Вказаними діями, водій ОСОБА_1 порушив п. 10.9 Правил дорожнього руху.
У матеріалах справи наявні пояснення свідків події, що трапилась 12 вересня 2025 року.
Свідок ОСОБА_2 , яка є працівницею Митного терміналу «Атлантік», менеджером вантажного відділу, вказала, що 12 вересня 2025 року вночі на робочому місці стала свідком того, як водій вантажного транспортного засобу НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме: наїзд на дерева, які знаходилися на території митного терміналу. Водій ображав її і працівників охорони, після чого сів в авто і хотів виїхати з митного терміналу, на прохання заспокоїтись, відмовився. При заїзді водій був повідомлений про правила поведінки на митному терміналі. У подальшому старший зміни охорони звернувся до поліції.
Свідок ОСОБА_3 , працівник ТОВ «Маяк Гарант», охоронець, зазначив, що 12 вересня 2025 року вночі водій автівки номерний знак НОМЕР_2 в п`яному вигляді прийшов диспетчерську, почав ображати диспетчера і службу охорони, потім сів в авто та почав їздити по території, скоїв дорожньо-транспортну пригоду, звалив дерева, завдав збитків. Камери спостереження зафіксували всі події.
ОСОБА_4 , працівник Митного терміналу «Атлантік», що розташований по шосе Столичному, 100 у м. Києві вказав, що 12 вересня 2025 року вночі, перебуваючи на робочому місці, став свідком того як водій транспортного засобу з номерним знаком НОМЕР_2 , перебуваючи в нетверезому стані прийшов до диспетчерської, в нецензурній формі ображав диспетчера, кидався з погрозами до охоронця, сів в авто та почав їздити по території терміналу в нетверезому стані, наніс шкоду терміналу, збив паркан та дерева. На прохання припинити п`яний дебош не реагував, після чого був викликаний наряд поліції.
Крім того, факт керування  ОСОБА_1 12 вересня 2025 року автомобілем підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 12 вересня 2025 року серії ЕНА № 5701357 за ч. 1 ст. 126 КУпАП (водій керував транспортним засобом та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії на права керування транспортним засобом та реєстраційні документи на транспортний засіб), яка не оскаржувалась у встановленому законом порядку.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що суд визнав правильним інший час події 00 год. 35 хв., посилаючись виключно на письмові пояснення свідків, фактично підмінивши зафіксовані у процесуальних документах обставини події, оскільки у протоколах про адміністративне правопорушення час вчинення вказано як 01:51 год. та 02:00 год., апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують вчинення  ОСОБА_1 порушень правил дорожнього руху, що призвело до ДТП.
Апеляційний суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковано за ст. 124 КУпАП, оскільки він керуючи транспортним засобом, порушив вимоги саме п. 10.9 Правил дорожнього руху, що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу та іншого майна, що повністю доведено в суді. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - восьмій цієї статті.
За приписами п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
З матеріалів справи вбачається, що ДТП трапилась 12 вересня 2025 року, станом на 29 грудня 2025 року строки визначені ч. 2 ст. 38 КУпАП щодо правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП сплили, що має наслідком закриття провадження у справі , а тому, висновки місцевого суду у цій частині є вірними.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що  ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, яке полягало у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Відповідно до розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. 
З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Зі змісту зазначеної норми вбачається, що у працівника поліції виникає право візуально перевірити наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія. Разом з тим, у разі наявності підстав вважати, що такі ознаки наявні, поліцейський пропонує водієві пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу чи в закладі охорони здоров`я, а водій зобов`язаний пройти такий огляд, для підтвердження чи спростування зазначених обставин. 
Судом встановлено, що 12 вересня 2025 року о 02 год. 00 хв. у місті Києві, Столичне шосе 100 км., водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Volvo FH 460», д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, що зафіксовано на відео.
Як було зазначено вище, відповідно до «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» у працівника поліції виникає право візуально перевірити наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія. Незгода останнього з наявністю у нього ознак сп`яніння не надає водієві права відмовлятися від запропонованого поліцейським огляду на стан сп`яніння.
В даному випадку пройти такий огляд водій зобов`язаний в силу вимог п. 2.5 правил, незалежно від того вважає він наявними чи відсутніми підстави до такого огляду.
Відеозаписом з камери поліцейського підтверджується вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відеозапис відображає чітку і логічну послідовність дій, а також спілкування співробітників поліції із водієм в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та винуватості  ОСОБА_1 у його вчиненні.
На вказаному відеозаписі зафіксовано, що  ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.  ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння. 
Посилання у апеляційній скарзі на відсутність у матеріалах справи доказів, які б підтверджували факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає безпідставними, адже, як зазначалось вище, зазначена обставина підтверджується показаннями свідків та фактом вчинення ДТП ОСОБА_1 . З цих підстав апеляційний суд не погоджуються із твердженнями, які викладені у апеляційній скарзі, що саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом. 
Твердження про відсутність факту зупинки транспортного засобу саме працівниками поліції, апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Наведені посилання не знаходяться у причинному зв`язку із відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння і не впливають на доведеність вини ОСОБА_1 , оскільки, як вказувалось вище, останній зобов`язаний був виконати вимогу працівника поліції про проходження огляду незалежно від його згоди чи незгоди з фактом сп`яніння чи наявністю підстав до такого огляду. 
Посилання захисника на відсутність факту зупинки водія працівниками поліції, за умови підтвердження факту керування ним транспортним засобом іншими доказами, а саме поясненнями свідків, є безпідставними.
Отже, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною, зокрема, наявним у матеріалі справи відеозаписом, на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Апеляційна скарга не містить інших доводів, які б вказували на незаконність притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Враховуючи зазначене, місцевим судом було прийнято законне та обґрунтоване рішення щодо винності  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованих мотивів прийнятого рішення. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику  ОСОБА_1 адвокату Гуцолу Максиму Володимировичу строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 29 грудня 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Гуцола Максима Володимировича залишити без задоволення. 
Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 29 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 
Повне судове рішення виготовлене 01 травня 2026 року.

Суддя В.О. Фінагеєв