Справа № 128/1057/26 
Провадження № 33/801/539/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач: Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,
розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 04 травня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:
Постановою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 04 травня 2026 року  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто з нього судовий збір в розмірі 665 грн 60 коп. на користь держави.
Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, 08.03.2026 о 09:45 год в с. Бохонники, Вінницького району, Вінницької області, по вул. Ювілейна, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом БМВ, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу, із застосуванням приладу «Драгер» ALCOTEST 6820, ARMS 0701, результат позитивний – 0, 23 % проміле, чим  ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України. 
Не погодившись із постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 04 травня 2026 року,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та невідповідність фактичним обставинам справи, і просить скасувати оскаржувану постанову.
Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що стан алкогольного сп`яніння скаржника належними та допустимими доказами не доведено, зокрема з огляду на допустиму похибку спеціального технічного засобу — газоаналізатора «Drager Alcotest 6820». На думку апелянта, суд першої інстанції формально відхилив аргументи сторони захисту щодо меж допустимої похибки приладу, не надавши їм належної правової оцінки.
Скаржник зазначає, що відповідно до технічних характеристик приладу «Drager Alcotest 6820» у діапазоні вимірювань від 0,00 до 0,4 ‰ абсолютна похибка становить ±0,04 ‰. Прилад призначений для вимірювання концентрації алкоголю у видихуваному повітрі, а при базових налаштуваннях результат може відображатися у проміле. Згідно з технічними характеристиками цього засобу вимірювання, у робочих умовах для масової концентрації алкоголю у видихуваному повітрі встановлено: абсолютну похибку ±0,02 мг/л у діапазоні від 0 до 0,2 мг/л та відносну похибку ±10 % у діапазоні понад 0,2 мг/л. Для масової концентрації алкоголю в крові передбачено: абсолютну похибку ±0,04 % у діапазоні від 0 до 0,4 % та відносну похибку ±10 % у діапазоні понад 0,4 %.
Також апелянт посилається на положення інструкції з експлуатації приладу, згідно з якими масова концентрація алкоголю у видихуваному повітрі (0,00–2,50 мг/л) визначається як маса етанолу у повітрі, зведеному до температури 34 ? та тиску 1013 гПа, тоді як масова концентрація алкоголю в крові (0,00–5,00 г/л (‰)) — як маса етанолу в крові за температури 20 ? та тиску 1013 гПа. Перерахунок здійснюється за співвідношенням: 1 мг/л алкоголю у видихуваному повітрі відповідає 2,1 ‰ алкоголю в крові. За результатами огляду прилад зафіксував показник 0,23 ‰. Виходячи з наведеного співвідношення, для визначення концентрації алкоголю у видихуваному повітрі необхідно поділити показник у проміле на 2,1. Таким чином, 0,23 ‰ : 2,1 = 0,1095 мг/л. Оскільки значення 0,1095 мг/л перебуває у діапазоні до 0,2 мг/л, застосовується абсолютна похибка ±0,02 мг/л. Відтак можливий інтервал становить від 0,0895 мг/л до 0,1295 мг/л. При зворотному перерахунку у проміле це відповідає показникам від 0,188 ‰ (0,0895 ? 2,1) до 0,272 ‰ (0,1295 ? 2,1).
На переконання апелянта, з урахуванням зазначеної похибки реальний рівень алкоголю в крові міг становити від 0,19 ‰ до 0,27 ‰, при цьому нижня межа цього діапазону є меншою за рівень, який дає підстави беззаперечно стверджувати про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку з цим скаржник вважає, що висновок медичного огляду, складений на підставі результатів спеціального технічного засобу, не може розцінюватися як беззаперечний доказ його перебування у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, апелянт наголошує, що суд першої інстанції проігнорував результати повторного медичного огляду та не надав належної оцінки цьому доказу, чим порушив вимоги повного та всебічного дослідження обставин справи.
Також зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів його відсторонення від керування транспортним засобом, що, на його думку, свідчить про істотні порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності.
Скаржник зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом або що його автомобіль був зупинений працівниками поліції. Із наданого відеозапису вбачається лише те, що автомобіль перебував у нерухомому стані, а ОСОБА_1 знаходився на місці водія. Будь-які докази, які б підтверджували законні підстави для зупинки транспортного засобу, у справі відсутні, у зв`язку з чим скаржник вважає подальші дії працівників поліції, зокрема проведення огляду на стан сп`яніння та складання протоколу, неправомірними.
Крім того, скаржник вказує, що огляд на стан сп`яніння був проведений лише за допомогою приладу «Drager», без проведення підтверджуючого лабораторного дослідження у медичному закладі. Також, на його думку, працівники поліції не роз`яснили право на проведення медичного огляду у закладі охорони здоров`я у разі незгоди з результатами огляду на місці зупинки.
З огляду на викладене, скаржник вважає, що у справі відсутні належні та допустимі докази вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому провадження підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
В судовому засіданні  ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Станіславська І. В. підтримали доводи апеляційної скарги, просять її задовольнити. Не підтримали клопотання викликати та допитати в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
ОСОБА_1 суду пояснив, що на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння одразу погодився, що видно на відеозапису, оскільки не вживав спиртні напої. Коли йому повідомили, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 був здивований й розгубився, оскільки до цього ніколи не притягувався до адміністративної відповідальності. Працівники поліції одразу повідомили, що норма 0,20 проміле і вони будуть складати протокол про адміністративне правопорушення, оскільки показник в 0,23 проміле вказує на алкогольне сп`яніння. ОСОБА_1 правдиво повідомив, що напередодні ввечері випив пива, проте не відчував сп`яніння. Ніхто не роз`яснив про можливість перевірити показання повторно на місці, або поїхати в лікарню й пройти огляд, а він не підписав роздруківку і документи, оскільки не був згідний, у нього були сумніви. Потім він почав з`ясовувати що робити, шукав лікарню, яка проводить огляди на стан сп`яніння – КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка». Лікар сказав викликати працівників поліції, що він й зробив. В їх присутності пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, що знаходиться в матеріалах справи, за результатами якого був тверезий. 
Захисник ОСОБА_4 суду пояснила, що працівники поліції по роду своєї роботи знали, що є похибка при здійсненні замірів, особливо за такими показниками. Повинні були запропонувати перевірити результат, враховуючи відмову ОСОБА_1 підписувати його. При проходження огляду в закладі охорони здоров`я два рази продувають газоаналізатор з метою встановлення дійсного результату, а в даному випадку не запропонували, не роз`яснили, одразу прийняли рішення складати протокол про адміністративне правопорушення. 
Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення  ОСОБА_1 та його захисника, вивчивши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.
Окрім того, згідно ст. 278 КУпАП, при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд, в тому числі, перевіряє правильність складання протоколу інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, належно з`ясовує обставини справи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
З матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 609241 від 08.03.2026 убачається, що 08.03.2026 о 09:45 год в с. Бохонники, Вінницького району, Вінницької області, по вул. Ювілейна, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом БМВ, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу, із застосуванням приладу «Драгер» ALCOTEST 6820, ARMS 0701, результат позитивний – 0, 23 % проміле. Своїми діями  ОСОБА_1 допустив порушення вимог п. 2.9 а Правил дорожнього руху.
До протоколу долучена роздруківка приладу «Драгер» ALCOTEST 6820, ARMS 0701, з якої слідує, що результат позитивний – 0, 23 % проміле.
Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів за допомогою «Alcotester Drager 6820» встановлено, що  ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння (0,23 о/оо).
В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 609241 від 08.03.2026, роздруківці приладу «Драгер» ALCOTEST 6820, ARMS 0701 зазначено про відмову від підпису особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. В акті огляду на стан алкогольного сп`яніння відсутній підпис ОСОБА_5 в графі «З результатом згоден». 
Визнаючи  ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення цілком доведена матеріалами справи, а саме наявними у ній вищезазначеними доказами.
Відповідно до ч. 1 ст.130 КУпАП забороняється керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.9 а Правил дорожнього руху передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).
Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
За змістом підпунктів 6, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Відповідно до розділу І пункту 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник наполягав на тому, що суд першої інстанції безпідставно не врахував істотні порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, передбаченого статтею 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкцією, а саме те, що після проведення огляду за допомогою спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 6820» працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 право на проходження огляду у закладі охорони здоров`я у разі незгоди з результатами тестування на місці зупинки транспортного засобу та фактично не надали можливості реалізувати таке право.
Відповідно до пункту 7 розділу ІІ Інструкції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, стан алкогольного сп`яніння встановлюється на підставі огляду, проведеного з використанням спеціальних технічних засобів, за умови, що цифровий показник після проведення тесту перевищує 0,2 ‰ алкоголю в крові.
Апеляційний суд звертає увагу на недотримання встановленої Інструкцією № 1452/735 процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п. 8 розділу ІІ Інструкції огляд у закладі охорони здоров`я здійснюється із застосуванням спеціальних технічних засобів або скринінгових тестів. У разі позитивного результату обов`язковим є проведення підтверджуючого дослідження: для алкоголю — газорідинної хроматографії з полум`яно-іонізаційним детектором (для точного визначення концентрації у крові та сечі), для наркотичних чи психотропних речовин — хромато-мас-спектрометрії.
Отже, процедура є двоетапною: первинне скринінгове дослідження (за допомогою приладу або тесту) та, у разі позитивного результату, обов`язкове підтверджуюче лабораторне дослідження, яке забезпечує точність і достовірність встановленого показника.
З матеріалів справи вбачається, що на місці зупинки працівниками поліції проведено огляд  ОСОБА_1 із використанням приладу «Drager Alcotest 6820», який показав наявність алкоголю. Водночас підтверджуюче дослідження методом газорідинної хроматографії для визначення концентрації алкоголю у крові та сечі проведено не було.
В свою чергу, відповідно до п. 12 розділу ІІ Інструкції направлення до закладу охорони здоров`я здійснюється за наявності ознак сп`яніння, визначених п. 4 розділу І. Згідно з пп. 3–4 розділу ІІІ Інструкції огляд у медичному закладі проводиться лікарем з метою встановлення наявності або відсутності стану сп`яніння. Предметом лабораторного дослідження можуть бути слина, сеча, змиви або кров (пп. 12–13 розділу ІІІ), а діагноз встановлюється за результатами огляду та лабораторних досліджень і вноситься до акта медичного огляду (п. 15 розділу ІІІ). При цьому п. 22 розділу ІІІ прямо передбачає, що висновки, складені з порушенням вимог Інструкції, є недійсними.
У даному випадку працівники поліції обмежилися лише результатом спеціального технічного засобу, не доставили  ОСОБА_1  до медичного закладу для відібрання біологічного зразку та не проведено передбачене Інструкцією підтверджуюче лабораторне дослідження. Отже, діагноз про стан алкогольного сп`яніння фактично ґрунтувався лише на скринінговому показнику.
Слід також зазначити, що виявлення у водія ознак сп`яніння, передбачених п. 4 розділу І Інструкції, саме по собі не є доказом перебування у стані алкогольного сп`яніння, а лише створює підстави для проведення належного медичного огляду (п. 2 розділу І Інструкції).
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що огляд  ОСОБА_1 проведено з істотним порушенням вимог Інструкції № 1452/735, оскільки не забезпечено обов`язкового лабораторного підтвердження позитивного результату. Це ставить під сумнів достовірність отриманого висновку та виключає можливість визнання його належним і допустимим доказом вини у вчиненні адміністративного правопорушення.
Водночас доводи апеляційної скарги про порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння заслуговують на увагу з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.
Згідно з частиною другою статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення під час проведення огляду поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості їх застосування огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Порядок проведення такого огляду також врегульований Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.
Відповідно до пункту 6 розділу І зазначеної Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів; лікарем закладу охорони здоров`я, а в сільській місцевості за відсутності лікаря — фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку. 
Положеннями пункту 7 розділу І Інструкції передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Тобто, водій транспортного засобу, який відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, підлягає направленню поліцейським до відповідного закладу охорони здоров`я для проведення медичного огляду.
Таким чином, із системного аналізу наведених норм слідує, що законодавцем встановлено чіткий та послідовний порядок проведення огляду водія на стан сп`яніння, який передбачає не лише можливість проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу, а й обов`язок працівників поліції забезпечити особі право на проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я у випадку незгоди з проведенням огляду на місці або незгоди з його результатами.
Право особи на проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я є однією із основних процесуальних гарантій забезпечення об`єктивності процедури огляду, перевірки правильності результатів спеціального технічного засобу та реалізації особою права на захист.
Саме тому працівники поліції зобов`язані не лише формально провести тестування за допомогою спеціального технічного засобу, а й роз`яснити водієві його право пройти огляд у закладі охорони здоров`я, з`ясувати його позицію щодо згоди або незгоди з результатами огляду та у випадку незгоди забезпечити доставлення особи до медичного закладу.
Із дослідженого судом відеозапису та матеріалів справи підтверджується, що після проведення огляду за допомогою спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 6820» працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його право на проходження огляду в закладі охорони здоров`я у разі незгоди з результатами тестування на місці зупинки транспортного засобу.
При цьому поліцейські не з`ясували, чи погоджується останній із результатом проведеного огляду, не повідомили про можливість проведення повторного огляду лікарем у найближчому закладі охорони здоров`я та не запропонували скористатися таким правом.
Відтак, у даному випадку працівниками поліції вимоги статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції №1452/735 дотримані не були, оскільки ОСОБА_1 фактично не було надано можливості скористатися правом на перевірку результатів огляду у медичному закладі, що є істотним порушенням процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Також матеріали справи не містять доказів того, що поліцейські роз`яснювали порядок реалізації такого права чи отримували від нього чітку та однозначну відмову від проходження огляду в медичному закладі.
Фактично працівники поліції обмежилися проведенням тесту за допомогою газоаналізатора на місці зупинки транспортного засобу, не забезпечивши дотримання передбаченої законом процедури та не надавши особі можливості скористатися гарантованим правом на перевірку результатів огляду у медичному закладі.
Апеляційний суд звертає увагу, що недотримання вимог статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції №1452/735 щодо порядку проведення огляду на стан сп`яніння є істотним порушенням процедури, оскільки безпосередньо впливає на допустимість та достовірність отриманих доказів.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 не було належним чином роз`яснено право на проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я у разі незгоди з результатами тестування, чим фактично обмежено його право на захист та можливість спростування результатів огляду, проведеного на місці зупинки транспортного засобу.
Апеляційний суд звертає увагу, що дотримання встановленої законом процедури огляду є обов`язковою умовою допустимості та належності доказів у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Недотримання такої процедури та з урахуванням допустимої похибки передбаченої технічними характеристиками приладу Драгер ставить під сумнів достовірність результатів огляду та позбавляє особу гарантованого законом права на перевірку результатів у медичному закладі.
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що допущені працівниками поліції порушення процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння є істотними, оскільки вплинули на реалізацію ОСОБА_1 права на захист та свідчать про недотримання вимог статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення під час фіксації обставин адміністративного правопорушення.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності не може ґрунтуватися на математично можливому припущенні, що фактичний показник перебував вище граничного рівня, якщо рівною мірою технічно можливо, що він був нижчим. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачиться на користь особи, яка притягається до відповідальності.
Таким чином, неврахування судом першої інстанції вказаних обставин, призвели до передчасного та необґрунтованого висновку про наявність у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
З огляду на наведене, з урахуванням допустимої похибки газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» та порушення порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд дійшов висновку, що результат огляду  ОСОБА_1 не дає достатніх та беззаперечних підстав для встановлення факту перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння у розумінні вимог законодавства, що у свою чергу, виключає в діях  ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, спростовують висновків суду та дають підстав вважати що судом першої інстанцій було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази в їх сукупності, враховуючи проведення дослідження за допомогою приладу «Drager Alcotest 6820», який виходячи із технічних характеристик даного спеціального технічного засобу передбачає допустиму похибку, а також те, що всі виявлені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення недоліки та сумніви мають застосовуватись на користь особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, при цьому апеляційний суд не наділений повноваженням збирати докази винуватості чи невинуватості особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність наявності в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, висновок суду першої інстанції, про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не підтверджується сукупністю належних і допустимих доказів.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 04 травня 2026 року скасувати та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 04 травня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати та провадження у справі закрити.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду       Ю. Б. Войтко