Справа № 536/264/26
Провадження № 2/536/725/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:
Головуючого судді - Колотієвського О.О. ,
за участю секретаря судового засідання - Коваль В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, 
ВСТАНОВИВ :
Позовні вимоги обґрунтовані зокрема тим, що вона перебувала з відповідачем у фактичних сімейних відносинах, в результаті чого народилися діти: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На даний час у Кременчуцькому районному суді Полтавської області розглядається справа за її позовом про встановлення батьківства відповідача щодо вказаних дітей.
Діти проживають разом із нею та повністю перебувають на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає.
Оскільки батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, просила суд ухалити рішення, яким: стягнути з ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, з дня подання цього позову до досягнення дітьми повноліття.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Про розгляд справи сторони повідомлялися належним чином. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, будь-яких заяв чи заперечень суду не надано. Вказане є підставою для ухвалення заочного рішення.
Суд дослідивши матеріали справи та докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить наступного висновку.
Відповідно дост.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що сторони по справі уклали шлюб 16.12.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб № НОМЕР_1 , актовий запис № 46.
Позивачка по справі має неповнолітніх дітей:
- ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_2 , актовий запис № 1507;
- ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_3 , актовий запис № 6.
Позивачкою вказано, що відповідач, як батько дітей має обов`язок щодо їх утримання та повинен сплачувати аліменти у розмірі встановленому Законом.
Суд зазначає, що відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття.
Згідно приписів ч. ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що батьки повинні зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст.ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно матеріалів справи судом встановлено, що на доведення наявності обов`язку відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей позивачкою надано: свідоцтва про народження дітей та Витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.
Досліджуючи надані докази, судом встановлено, що у графі «батько» у свідоцтвах про народження обох дітей зазначено « ОСОБА_5 ».
Водночас, згідно Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану встановлено, що відомості про батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (Запис про батьків дитини, якщо батьківство, материнство не встановлене).
Згідно зазначеної частини ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Сімейним кодексом України передбачено визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, зокрема :
- якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини ;
- якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду .
Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ст.ст. 125, 126 СК України).
Також, згідно ст. 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
З матеріалів справи судом встановлено, що діти ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 були народжені до укладення шлюбу між позивачкою та відповідачем.
Батьківство відповідача щодо дітей, не визнано жодним із передбачених законодавством способів та на момент розгляду позовної заяви за рішенням суду не визнано.
Суд зазначає, що факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо дитини, визначених у розділі ІІІ СК України, у тому числі обов`язків щодо утримання дитини. За загальним змістом цих норм, обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитини саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком. 
За змістом статті 180 СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено саме на батьків, у той час з наданих доказів суд не має змоги встановити юридичний зв`язок відповідача як батька щодо неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
З урахування вищезазначеного, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення аліментів на утримання дітей, а отже заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст.180, 182, 183, 191, 192 СК України, ст. ст. 76, 82, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 287, 352 ЦПК України,
ВИРІШИВ:
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцятиднів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя	О. О. Колотієвський