ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року справа №380/20782/25

Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого – судді Хоми О.П., 
з участю секретаря судового засідання Тварковської Я.А., 
з участю представників: позивача Якубовича В. П., відповідача Павліша О. Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування рішення, 
в с т а н о в и в :
Представництво «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» (далі-позивач, Представництво «Онур») звернулось до суду з позовом до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі-відповідач, Західне МУ ДПС по роботі з ВПП), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.09.2025 №684/33-00-07-03.
Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю та невідповідністю нормам чинного законодавства та фактичним обставинам справи висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки від 06.08.2025 №317/ж5/33-00-07-03-РРО/26579227, на підставі якого відповідач 15.09.2025 прийняв спірне податкове повідомлення-рішення. Зазначає, що наказ на проведення фактичної перевірки є формальним за змістом, не містить конкретної та належно підтвердженої підстави її проведення, оскільки містить суперечність між підставою та метою проведення перевірки, що фактично вказує на відсутність узгодженого правового обґрунтування для її проведення. Вказує на безпідставність висновків контролюючого органу в частині обов`язку Представництва «Онур» реєструвати спеціалізовані напівпричепи (паливоцестерни) як акцизні склади або акцизні склади пересувні, оскільки позивач, дотримуючись встановленого порядку, отримав ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки). Тобто господарською метою перебування транспортних засобів за адресами проведення перевірки та порядку їх використання у господарській діяльності є здійснення перевезення паливно-мастильних матеріалів як вантажу, а також заправка техніки Представництва «Онур» в межах населеного пункту його дислокації з метою виконання робіт, передбачених відповідними договорами підряду. Враховуючи розмежування понять «акцизний склад» та «акцизний склад пересувний», а також фактичні особливості зберігання і транспортування пального Представництвом «Онур» у паливних напівпричепах, зазначені напівпричепи не можуть кваліфікуватися як «акцизний склад».
Також звертає увагу на необґрунтованість застосування штрафних санкцій оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, оскільки згідно з пунктом 128-1.2 статті 128 Податкового кодексу України відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 1 000 000 грн передбачена у випадку відсутності з вини платника податку реєстрації акцизних складів загалом, а не кожного окремого складу. За таких обставин, застосування фінансових санкцій на підставі 128-1.2 статті 128 Податкового кодексу України не передбачає множення визначеного штрафу на кількість приміщень чи територій зберігання пального суб`єкта господарювання. Сукупність вказаних обставин свідчить про безпідставність висновків податкового органу, а прийняте податкове повідомлення-рішення протиправним, тому просить його скасувати.
Відповідач позовних вимог не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у такому. Щодо процедури призначення фактичної перевірки зазначає, що підставою для проведення фактичної перевірки підприємства у відповідності до п. п. 80. 2.5 п. 80.2 статті 80 Податкового кодексу України може бути не лише отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, а також і необхідність здійснення податковим органом функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального. Вказує, що Західне МУ ДПС по роботі з ВПП мало законне право на проведення фактичної перевірки позивача на підставі здійснення контролюючим органом функцій (відповідно до положень пункту 19-1.1 ст.19-1 ПК України), визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального та рішення керівника контролюючого органу. Окрім того, підставою для проведення перевірки слугувала доповідна записка відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту Західного МУ ДПС по роботі з ВПП від 21.07.2025 №85/33-00-07-03 про можливе порушення законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган.
Щодо суті виявленого під час фактичної перевірки правопорушення зазначає, що Представництво «Онур» здійснює свою діяльність на підставі 21 ліценції на право зберігання пального (виключено для потреб власного споживання чи промислової переробки). Згідно даних Єдиного реєстру акцизних накладних за період з 01.01.2025 по 30.06.2025 ПРЕДСТАВНИЦТВОМ «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» було отримано 3 507 312,22 літрів пального (приведених до температури 15°С) (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), на адреси зберігання пального.
Зазначає, що передбачений абзацом шостим п.п.14.1.6 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (стосовно того, що не є акцизним складом) виняток застосовується при сукупності умов, а саме: (1) загальна місткість розташованих на території (в приміщенні) ємностей не перевищує 200 кубічних метрів; (2) суб`єкт господарювання (власник або користувач такого приміщення або території) отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів; (3) пальне використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і суб`єкт господарювання не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.
Відсутність однієї з наведених умов виключає можливість визнання відповідної території/приміщення не акцизним складом. Відповідно, у випадку, якщо протягом календарного року суб`єкт господарювання отримує пальне в обсягах, що перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), він зобов`язаний до часу, коли буде здійснена господарська операція, в результаті якої виникнуть обставини, які зумовлять обов`язок реєстрації акцизного складу, зареєструвати останній. 
Представництвом «Онур» отримано протягом календарного року пальне в обсягах понад 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліценції). При цьому акцизні склади в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового не було зареєстровано, чим порушено п.п. 230.1.2 п. 230.1 статті 230 Податкового кодексу України. Оскільки платником податків не проведено реєстрацію акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, до нього підлягають застосуванню положення п. 128-1.2 статті 128-1 Податкового кодексу України. Стверджує про законність податкового повідомлення-рішення від 15.09.2025 №684/33-00-07-03. Просить відмовити у задоволенні позову.
Позивачем подано відповідь на відзив, якою заперечує проти доводів, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що у Представництва «Онур» був відсутній обов`язок щодо реєстрації наявних таких місць як акцизних складів або акцизних складів пересувних, оскільки з фактичних обставин не вбачається наявності ознак, притаманних таким об`єктам. Спеціалізовані напівпричепи використовуються виключно для транспортування пального та забезпечення власної техніки у процесі виконання підрядних робіт, а не для комерційного зберігання чи реалізації пального. Вказує, що для встановлення відповідності транспортного засобу поняттю «акцизного складу пересувного» необхідна сукупність таких критеріїв: а) переміщення в ньому митною територією України пального що реалізується; б) зберігання в ньому пального або спирту етилового на митній території України; в) ввезення пального на митну територію України, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 Податкового кодексу України. Водночас контролюючим органом в оскаржуваному Акті перевірки не встановлено відповідності хоча б одному з наведених критеріїв. Натомість встановлено, що транспортний засіб використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, і застосовував його виключно для переміщення на митній території України власного пального для потреб власного споживання чи промислової переробки.
Разом з тим, за відсутності обставин, які б свідчили про використання Представництвом «Онур» цистерн як акцизних складів пересувних, свідчить про протиправність вимоги та обґрунтовує необхідність її скасування. Таким чином, матеріалами перевірки не підтверджено наявності у Представництва «Онур» порушень вимог підпункту 230.1.1 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України, оскільки позивач не є розпорядником акцизного складу чи акцизного складу пересувного. Тобто відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 1000000 грн передбачена у випадку відсутності з вини платника податку реєстрації акцизних складів, а не кожного окремого складу. Звертає увагу, що зазначеною нормою передбачено штрафна санкція за відсутність реєстрації акцизних складів суб`єктом господарювання, а не штрафна санкція за відповідну окрему територію, які використовується товариством для здійснення господарської діяльності. 
Ухвалою від 20.10.2025 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі. 
Підготовче засідання призначено на 18.11.2025.
Судом у підготовчому засіданні, що призначене на 18.11.2025, оголошено перерву до 02.12.2025 у зв`язку з ознайомленням із відповіддю на відзив.
Підготовче засідання, що призначено на 02.12.2025, відкладено на 16.12.2025 у зв`язку із технічними несправностями у роботі підсистеми ВКЗ.
Судом у підготовчому засіданні, що призначене на 16.12.2025, оголошено перерву до 06.01.2026 з метою ознайомленням учасників із додатковими поясненнями та клопотаннями.
Позивачем 05.01.2026 (вх. № 691) подано клопотання про відкладення підготовчого засідання, у зв`язку з чим підготовче засідання, що призначено на 06.01.2026, відкладено на 20.01.2026 .
Судом у підготовчому засіданні, що призначене на 20.01.2026, оголошено перерву до 03.02.2026 у зв`язку з поданням додаткових пояснень позивача і необхідністю ознайомлення з таки відповідачем.
Судом у підготовчому засіданні, що призначене на 03.02.2026, оголошено перерву до 10.02.2026 у зв`язку з поданням додаткових пояснень відповідачем.
Ухвалою від 10.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.02.2026.
Відповідачем 25.02.2026 (вх. №15325) подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судове засідання, що призначене на 26.02.2026, відкладено до 10.03.2026.
Судом у судовому засіданні, що призначене на 10.03.2026, заслухано вступні промови сторін та оголошено перерву до 31.03.2026 перед стадією дослідження доказів.
Відповідачем 31.03.2026 (вх. №26130) подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судове засідання, що призначене на 31.03.2026, відкладено до 21.04.2026.
Суд у судовому засіданні, що призначене на 21.04.2026, перейшов до стадії дослідження доказів, допитав свідка ОСОБА_1 та перед дослідженням письмових доказів оголосив перерву до 05.05.2206. 
Відповідачем 24.04.2026 (вх. №34174) подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.
Позивачем 04.05.2026 (вх. №37391) подано письмові заперечення.
Судове засідання, що призначене на 05.05.2026, відкладено до 25.05.2026 за клопотанням позивача.
Позивачем 22.05.2026 (вх. №43832 та вх. №43843) подано клопотання відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судове засідання, що призначене на 25.05.2026, відкладено до 04.06.2026.
Позивачем 03.06.2026 (вх. №47346) подано додаткові пояснення по справі.
Відповідачем 05.06.2026 (вх. №47479) подано заперечення на додаткові пояснення по справі.
Судом у судовому засіданні, що призначене на 04.06.2026, оголошено перерву до 11.06.2026 на стадії дослідження письмових доказів.
Суд у судовому засіданні, що призначене на 11.06.2026, завершив стадію дослідження доказів, провів судові дебати та оголосив перерву до 18.06.2026 для прийняття рішення.
Судове засідання, що призначене на 18.06.2026, не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючого судді Хоми О.П. у відпустці, і довідкою від 22.06.2036 призначено на 25.06.2026. 
Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Представництво «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» зареєстровано як юридична особа із присвоєнням коду ЄДРПОУ 26579227 та на час виникнення спірних правовідносин здійснювало свою діяльність на підставі 21 ліценції на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки). 
На підставі наказу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 21.07.2025 № 167, на виконання п.п. 75.1.3 п. 75.1 статті 75, п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст.80, статті 81, п. 82.3, ст. 82 Податкового кодексу України із врахуванням доповідної записки відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту від 21.07.2025 №85/33-00-07-03 працівниками Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків було проведено фактичну перевірку Представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті» (ЄДРПОУ 26579227), «з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва, обігу пального за адресами: Хмельницька область, Хмельницький район, с. Головчинці, Хмельницька область, Летичівський район за межами села Головчинці, Львівська область, Золочівський район, с.Ожидів, вул.Залізнична, 2, Львівська область, м.Львів, вул. Шевченка, 317, Львівська область, Самбірський район, с.Бабина, Бабинська с/р, Тернопільська область, Козівський район, смт. Козова, Закарпатська область, Перечинський район, с.Дубриничі, вул. Станційна, 4А, Полтавська область, м. Полтава, вул. Половки, 78Д, Полтавська область, Чутівський район, с.Новофедорівка, Львівська область, Стрийський район, м. Жидачів, вул.Данила Галицького, буд8.6, Київська область, Білоцерківський район, с. Чупира, вул. Синявська, 2А, Полтавська область Полтавська область, Кобеляцький район, с.Бутенки, вул. Індустрільна, 8Б, Полтавська область, Хорольський район, м.Хорол, Полтавська область, Лубенський район, с.Вишняки, Київська область, Обухівський район, Підгірцівська с/р, а/д Київ-Знам?янка, КМ 28, , Запорізька область, м.Запоріжжя, вул. Південне шосе, 72, Житомирська область, Житомирський район, с. Оліївка, Оліївська т/громада, Київська область, Вишгородський район, Іванківська ОТГ, с. Кухарі, вул. Гайова, 24, , Київська область, Бучанський район, м. Вишневе, вул. Київська, 15, Рівненська область, Сарненський район, с. Рокитне, вул.Івана Франка, буд. 101, Волинська область, Володимирський район, селище Іваничі, вул.Заводська, Закарпатська область, Мукачівський район, селищ Воловець, Львівська область, Львівський район, селище Куликів а/д М-09, тривалістю не більше 10 діб».
Перевірка проведена за період діяльності з 01.01.2025 по дату закінчення перевірки, з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу пального.
За результатами проведеної перевірки складено податковим органом складено Акт фактичної перевірки від 06.08.2025 №317/ж5/33-00-07-03-РРО/26579227, відповідно до висновків якого встановлено, що «Представництвом Онур» отримано протягом календарного року пальне в обсягах понад 1 000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліценції). При цьому акцизні склади в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового не було зареєстровано, чим порушено п. п. 230.1.2. п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України; п. 5 статті 46 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту, етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» від 18.06.2024 №3817-IX. 
Представництво «Онур» подало до ЗМУ ДПС по роботі з ВПП заперечення від 04.09.2025 №351/л на акт фактичної перевірки від 06.08.2025. 
Рішенням комісії висновки, що викладені в акті перевірки, залишено без змін, а заперечення без задоволення.
На підставі висновків акта перевірки від 06.08.2025 №317/ж5/33-00-07-03-РРО/26579227 відповідач 15.09.2025 прийняв податкове повідомлення-рішення №684/33-00-07-03, яким за порушення п. п. 230.1.2 п. 230.1 статті 230 Податкового кодексу України застосовано на підставі підпункту 3 пункту 54.3 статті 54, пункту 2 статті 128-1 Податкового кодексу України штрафні (фінансові) санкції на суму 21 000 000 грн.
Податкове повідомлення-рішення Західного МУ ДПС по роботі з ВПП від 15.09.2025 №684/33-00-07-03 є предметом оскарження з підстав протиправності, зокрема: відсутності підстав для проведення перевірки; помилкового тлумачення критеріїв, за якими визначається належність відповідної території (приміщення) до акцизного складу; застосування кратності при визначенні штрафної санкції за наявною 21 кількістю ліцензій за умови проведення фактичної перевірки лише за п`ятьма з двадцяти однієї адреси.
При вирішенні спору суд керувався таким.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - Податковий кодекс).
Згідно із підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пункту 75.1. статті 75 Податкового кодексу контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з підпунктом 75.1.3. пункту 75.1. статті 75 Податкового кодексу фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Аналіз зазначених правових норм свідчить, що фактична перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу, та одним із способів реалізації контрольної функції податкового органу, шляхом якої здійснюється систематичний контроль за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Щодо підстав для проведення перевірки.
Порядок проведення фактичних перевірок контролюючими органами передбачений статтею 80 Податкового кодексу.
Статтею 80 Податкового кодексу встановлений порядок проведення фактичної перевірки, відповідно до пункту 80.1.якої фактична перевірка, на відміну від всіх інших, передбачених законом перевірок, здійснюється без будь-якого попередження платника податку (особи).
Водночас, попри відсутність необхідності попередження платника про проведення фактичної перевірки, закон встановлює підстави та обов`язкові умови (обставини), що є необхідною передумовою для її здійснення. Перелік підстав, які зумовлюють проведення фактичної перевірки, визначений у відповідних підпунктах пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу.
Суд звертає увагу на правове формулювання норми пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу, контекст якої передбачає (встановлює) можливість проведення перевірки, як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, указаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є мірою достатності для виникнення у контролюючого органу права на призначення перевірки. Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.
За приписами підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.
Проте аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.
Верховний Суд у постанові від 26.03.2024 у справі № 420/9909/23 висловив таку правову позицію у подібних правовідносинах:
« … аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки».
Судом встановлено, що передумовою для прийняття наказу про проведення фактичної перевірки позивача було отримання від Управління податкового аудиту листа від 21.07.2025 №85/33-00-07-03.
Листом від 21.07.2025 №85/33-00-07-03 повідомлено підрозділи контролю за підакцизними товарами Головних управлінь ДПС в областях та у м. Києві, Міжрегіональних управлінь ДПС по роботі з ВПП про проведення аналізу суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва пального, оптової торгівлі пальним за наявності місць оптової торгівлі, роздрібної торгівлі пальним, зберігання пального та зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки, та не зареєстрували акцизні склади.
Так, Верховний Суд у справі № 120/11036/23 від 06.02.2025, надаючи правову оцінку правомірності проведення контролюючим органом перевірки на підставі пп.80.2.2 п.80.2 ст. 80 Податкового кодексу з огляду на наявність лише доповідної записки контролюючого органу, в якій викладена податкова інформація щодо можливих порушень з боку платника податків вказує: 
« […] у справі, яка розглядається, фактичну перевірку проведено на підставі наказу Головного управління ДПС у Вінницькій області №771к. У матеріалах справи міститься доповідна записка Управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Вінницькій області від 20 березня 2024 року № 1248/02-32-07-05 на ім`я заступника начальника Головного управління ДПС у Вінницькій області, згідно якої встановлено, що в ході проведення аналізу господарської діяльності суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність з реалізації алкогольних напоїв, тютюнових виробів через РРО/ПРРО вбачаються порушення пунктів 1, 2, 11 статті 3 Закону № 265/95-ВР, у тому числі, ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , магазин, АДРЕСА_1 . Запропоновано надати дозвіл на проведення фактичних перевірок, в тому числі ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог порядку проведення розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті80 ПК України. 
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що вказаний лист (доповідна записка) в розумінні підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу є інформацією, яка дає підстави для призначення та проведення фактичних перевірок.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у справі № 420/9909/23 в постанові від 26.03.2024».
З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та наведеної правової позиції Верховного Суду щодо підстави проведення фактичної перевірки суб`єкта господарювання, суд висновує про наявність у контролюючого органу достатніх правових підстав для проведення фактичної перевірки позивача, яким слугував лист Управління податкового аудиту від 21.07.2025 №85/33-00-07-03.
Вказане спростовує доводи позивача про відсутність у контролюючого органу правових підстав для проведення фактичної перевірки.
Щодо виявленого під час проведення фактичної перевірки позивача порушення та застосованих штрафних санкцій.
Пп.14.1.6 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу передбачено, що акцизний склад - це:
а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;
б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.
Не є акцизним складом:
а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;
б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.
Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;
в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;
г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;
ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.
Отже, для визначення наявності або відсутності у платника обов`язку зареєструвати акцизний склад мають значення не лише наявність певного приміщення чи території, а й характер здійснюваних операцій з пальним, обсяг отриманого пального, мета використання пального, факт здійснення реалізації пального або його зберігання для інших осіб.
Відповідно до пп. 14.1.6-1 .14.1 статті 14 Податкового кодексу акцизний склад пересувний - транспортний засіб (автомобільний, залізничний, морський, річковий, повітряний, магістральний трубопровід), на якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий на митній території України.
Транспортний засіб набуває статусу акцизного складу пересувного протягом періоду його використання для:
а) переміщення в ньому митною територією України пального або спирту етилового, що реалізується (крім пального або спирту етилового, що переміщується митною територією України прохідним транзитом або внутрішнім транзитом, визначеним підпунктом «а» пункту 2 частини другої статті 91 Митного кодексу України);
б) зберігання в ньому пального або спирту етилового на митній території України;
в) ввезення пального або спирту етилового на митну територію України, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу.
Транспортний засіб, в якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий, право власності на які належить декільком розпорядникам акцизного складу пересувного, є декількома акцизними складами пересувними, кількість яких дорівнює кількості власників пального або спирту етилового, що переміщується та/або зберігається в такому транспортному засобі. 
Транспортний засіб, в якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий, право власності на які переходить від одного суб`єкта господарювання до іншого, вважається іншим акцизним складом пересувним.
Не є акцизним складом пересувним:
транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки;
паливний бак транспортного засобу.
Згідно з підпунктом 14.1.224 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу розпорядником акцизного складу є суб`єкт господарювання, який є платником акцизного податку та здійснює, зокрема, виробництво, оброблення, змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщенням чи територією, що відноситься до акцизного складу.
Відповідно до пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу акцизні склади та акцизні склади пересувні підлягають обліку та адмініструванню у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Підпунктом «б» абзацу шостого підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу передбачено обов`язок платників податку розпорядників акцизних складів зареєструвати усі акцизні склади у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Отже, суб`єкт господарювання, який за своїм фактичним способом провадження діяльності відповідає ознакам розпорядника акцизного складу, повинен забезпечити реєстрацію такого акцизного складу у відповідній системі електронного адміністрування. Невиконання цього обов`язку є самостійним податковим правопорушенням.
Згідно з підпунктом 230.1.5. пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу транспортні засоби, що набули статусу акцизних складів пересувних, а також транспортні засоби, що використовуються суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки, повинні обліковуватися в Переліку транспортних засобів, що переміщують пальне або спирт етиловий, створення та ведення якого забезпечується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Перелік транспортних засобів, що переміщують пальне або спирт етиловий, розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Включення/виключення транспортних засобів до/з Переліку транспортних засобів, що переміщують пальне або спирт етиловий, здійснюється автоматично на підставі даних акцизних накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі акцизних накладних, або на підставі заявок на переміщення пального або спирту етилового транспортними засобами, що не є акцизними складами пересувними, із зазначенням періоду переміщення такого пального або спирту етилового, або на підставі митних декларацій при переміщенні пального або спирту етилового митною територією України прохідним транзитом або внутрішнім транзитом, визначеним підпунктом «а» пункту 2 частини другої статті 91 Митного кодексу України. Такі заявки подаються суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизних складів, до переміщення митною територією України у транспортних засобах, які не є акцизними складами пересувними, власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки. Форма заявки на переміщення пального або спирту етилового транспортними засобами, що не є акцизними складами пересувними, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Такі заявки у формі електронних документів надсилаються центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Переміщення пального або спирту етилового транспортними засобами, що не зазначені в акцизних накладних, зареєстрованих у Єдиному реєстрі акцизних накладних, складених на операції, при здійсненні яких переміщується пальне або спирт етиловий у таких транспортних засобах, а також не зазначені у заявках на переміщення пального або спирту етилового транспортними засобами, що не є акцизними складами пересувними, які надіслані центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, забороняється.
Транспортні засоби, що використовуються для переміщення на митній території України пального або спирту етилового, не облаштовуються витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.
Таким чином, Податковий кодекс вирізняє серед іншого поняття «акцизний склад» та «акцизний склад пересувний», а також окремими нормами регулює відмінності «не є акцизним складом» та «не є акцизним складом пересувним».
Порушення правил обліку, виробництва та обігу пального або спирту етилового на акцизних складах та/або місцях виробництва окремих видів продукції визначає стаття 128-1 Податкового кодексу.
Пунктом 128-1.2 статті 128-1 Податкового кодексу встановлено відповідальність за відсутність з вини платника податку реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку розпорядником акцизного складу. 
За таке порушення передбачено накладення штрафу в розмірі 1 000 000 грн. 
Ті самі дії, вчинені платником податку, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 2 000 000 грн.
Змістовне тлумачення вказаної норми дає підстави стверджувати, що за відсутності з вини платника податку реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку - розпорядником акцизного складу – до останнього застосовується відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 1 000 000 грн.
Як встановлено у Акті фактичної перевірки від 06.08.2025 та визнається сторонами, на час виникнення спірних правовідносин Представництво «Онур» здійснювало діяльність на підставі 21 ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки).
Відповідач під час проведення перевірки дійшов висновку про порушення позивачем п. п. 230.1.2 п. 230.1. ст. 230 Податкового кодексу, оскільки в охоплений перевіркою період з 01.01.2025 по 06.08.2025 Представництвом «Онур» було фактично отримано та оприбутковано дизельного палива у загальній кількості 3 507 312,22 літрів відповідно сукупно на 21 складі/місцях зберігання пального, на які отримано відповідні ліцензії.
Натомість позивач стверджує, що його напівпричепи-паливоцистерни зберігання пального не є акцизним складом в силу підпункту «б» підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу, відповідно до якої не є акцизним складом приміщення або територія за таких умов у сукупності: на кожній з територій (приміщень) загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів; суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії); суб`єкт господарювання використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.
Верховний Суд у постанові від 11.10.2023 у справі №420/4383/23 дійшов висновку, що конструкція пункту «б» підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України пов`язує умову отримання протягом календарного року пального в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів, саме з суб`єктом господарювання, а не з місцем зберігання пального. Отже, обсяг отриманого суб`єктом господарювання протягом календарного року пального визначається сумарно по всіх приміщеннях та/або територіях, на яких розміщені ємності для навантаження-розвантаження та зберігання пального.
Отже, відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 1 000 000 грн передбачена у випадку відсутності з вини платника податку реєстрації акцизних складів, а не кожного окремого складу.
Суд звертає увагу, що зазначеною нормою передбачена штрафна санкція за відсутність реєстрації акцизних складів суб`єктом господарювання, а не штрафна санкція за окремі території, які використовується таким суб`єктом господарювання для здійснення господарської діяльності.
Окремо суд зауважує, що ані стаття 128-1 Податкового кодексу, яка регулює питання щодо визначення порушень правил обліку, виробництва та обігу пального або спирту етилового на акцизних складах та/або місцях виробництва окремих видів продукції та встановлює відповідальність за такі порушення, ані будь-яка інша норма цього Кодексу не передбачає застосування визначеною пунктом 128-1.2 цієї статті штрафної санкції (1 000 000 грн) шляхом кратності до кількості наявних у суб`єкта господарювання ліцензій, яких у Представництва «Онур» на час проведення перевірки була 21 штука. 
Окрему увагу суд звертає на невідповідність змісту наказу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 21.07.2025 № 167 «Про проведення фактичної перевірки Представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті» (ЄДРПОУ 26579227)» змісту акту фактичної перевірки від 06.08.2025 №317/ж5/33-00-07-03-РРО/26579227.
Так, відповідно до пункту 1 наказу від 21.07.2025 № 167 фактична перевірка Представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті» повинна була бути проведена за адресами: 
Хмельницька область, Хмельницький район, с. Головчинці, Хмельницька область, Летичівський район за межами села Головчинці, Львівська область, Золочівський район, с.Ожидів, вул.Залізнична, 2, Львівська область, м.Львів, вул. Шевченка, 317, Львівська область, Самбірський район, с.Бабина, Бабинська с/р, Тернопільська область, Козівський район, смт. Козова, Закарпатська область, Перечинський район, с.Дубриничі, вул. Станційна, 4А, Полтавська область, м. Полтава, вул. Половки, 78Д, Полтавська область, Чутівський район, с.Новофедорівка, Львівська область, Стрийський район, м. Жидачів, вул.Данила Галицького, буд8.6, Київська область, Білоцерківський район, с. Чупира, вул. Синявська, 2А, Полтавська область Полтавська область, Кобеляцький район, с.Бутенки, вул. Індустрільна, 8Б, Полтавська область, Хорольський район, м.Хорол, Полтавська область, Лубенський район, с.Вишняки, Київська область, Обухівський район, Підгірцівська с/р, а/д Київ-Знам?янка, КМ 28, , Запорізька область, м.Запоріжжя, вул. Південне шосе, 72, Житомирська область, Житомирський район, с. Оліївка, Оліївська т/громада, Київська область, Вишгородський район, Іванківська ОТГ, с. Кухарі, вул. Гайова, 24, , Київська область, Бучанський район, м. Вишневе, вул. Київська, 15, Рівненська область, Сарненський район, с. Рокитне, вул.Івана Франка, буд. 101, Волинська область, Володимирський район, селище Іваничі, вул.Заводська, Закарпатська область, Мукачівський район, селищ Воловець, Львівська область, Львівський район, селище Куликів а/д М-09». 
Натомість, хоча у п.1.2. вступної частини Акту фактичної перевірки від 06.08.2025 №317/ж5/33-00-07-03-РРО/26579227 вказано, що проведено перевірку господарських одиниць за 21 адресою (які відповідають вказаним у пункті 1 наказу від 21.07.2025 № 167), в описовій частині Акту (сторінка 3 акту) контролюючий орган зазначає про проведену фактичну перевірку лише за 5 (п`ятьма) адресами Львівської області:
Львівська обл., м. Львів, вул. Шевченка, 317 Н
??Львівська обл., Золочівський район, село Ожидів, вул. Залізнична, 2.
??Львівська обл., Самбірський р-н, Бабинська с/р.
??Львівська обл., м.Жидачів, вул.Данила Галицького буд. 86.
??Львівська обл., Львівський район, селище Куликів, автомобільна дорога М-09.
За усіма зазначений адресами залишок пального на етапі проведення перевірки становив 0 літрів.
За іншими 16 (шістнадцятьма) адресами ЗМУ ДПС по роботі з ВПП не проводило фактичної перевірки та фіксації місць та способу зберігання пального.
Вказану обставину щодо проведення фактичної перевірки лише за 5-ма адресами з 21-ої, визначеної наказом від 21.07.2025 № 167, за якими здійснює свою діяльність Представництва «Онур» на підставі 21 ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), підтвердив начальник відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту Худиш О.Б., будучи допитаним як свідок у судовому засіданні 21.04.2026, який безпосередньо здійснював таку перевірку і підписав Акт фактичної перевірки від 06.08.2025 №317/ж5/33-00-07-03-РРО/26579227.
Таким чином, при визначених наказом від 21.07.2025 № 167 проведення фактичної перевірки за 21-ою адресою, ЗМУ ДПС по роботі з ВПП провело таку лише за 5-ма адресами, виснуючи у акті про наявність правопорушень за 21-ма різними адресами. 
Водночас, в акті фактичної перевірки не вказано жодного конкретного резервуара чи ємності за жодною з 16-ти адрес за межами Львівської області, в яких підприємство ніби то зберігало пальне, весь акт перевірки обґрунтований виключно даними Єдиного реєстру акцизних накладних (ЄРАН) щодо господарських операцій позивача за період з 01.01.2025 по 30.06.2025. Окрім того, відповідачем проігноровано пояснення позивача, що паливо не зберігається за вказаною 21-ою адресою виробничих потужностей.
Вказане дає підстави виснувати, що проведення фактичної перевірки на виконання наказу від 21.07.2025 № 167, яка повинна була проводитися за місцями фактичного провадження діяльності Представництва «Онур» за 21-єю адресою та «з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу пального», податковий орган підмінив проведенням формальної перевірки лише за 5-ма адресами, залишок пального на етапі проведення перевірки яких був нульовим, і використав виключно дані Єдиного реєстру акцизних накладних.
Такі обставини свідчать, що викладені в Акті фактичної перевірки від 06.08.2025 №317/ж5/33-00-07-03-РРО/26579227 висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому не могли бути підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, яким відповідач фактично застосував штрафні санкції в розмірі 21 000 000 грн ( 1 000 000 грн х 21) за кожною окремою адресою незареєстрованого акцизного складу, не провівши фактичну перевірку за всіма адресами, обмежившись проведенням такої лише за п`ятьма.
Представництво «Онур» подало заперечення від 04.09.2025 №351/Л (вх. Західного МУ ДПС по роботі з ВПП від 05.09.2025 №3135/6) на акт фактичної перевірки від 06.08.2025 №317/ж5/33-00-07-03-РPO/26579227, вказавши на вказані невідповідності висновків.
Західним МУ ДПС по роботі з ВПП розглянуто заперечення позивача від 04.09.2025 №351/Л та прийнято рішення про залишення в силі висновків акта фактичної перевірки, про що платника податків повідомлено листом від 15.09.2025 №3265/6/33-00-07-03-05.
За встановлених фактичних обставин, суд доходить висновку, що податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, висновки якого є очевидно безпідставними та не відповідають фактичним обставинам, не може вважатися правомірним і підлягає скасуванню.
Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18, сформульований такий правий висновок: «Оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства про проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства».
У постанові від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18, окрім наведених, Верховний Суд обґрунтував відсутність підстав до запропонованого відступу від раніше висловленої правової позиції такими висновками: «Перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом» та «Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення, а тому відсутня необхідність перевірки порушення позивачем пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання».
Отже, установивши таке порушення процедури проведення перевірки, наслідком якого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, суд не може переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.06.2024 у справі № 440/1993/23.
Вказане в сукупності свідчить про протиправність прийнятого контролюючим органом податкового повідомлення рішення від 15.09.2025 №684/33-00-07-03.
Відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. 
Відповідачем вказаний обов`язок не виконано.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перевіривши оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача від 15.09.2025 №684/33-00-07-03, суд висновує по прийняття такого відповідачем без урахування вимог Податкового кодексу, та з порушенням передбачених статтею 2 КАС України принципів для такого роду рішень, тому його слід визнати протиправним та скасувати.
Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності та мотиви суду, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю. 
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Західного МУ ДПС по роботі з ВПП понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 30 280 грн, сплаченого за платіжною інструкцією №8676 від 14.10.2025. 
Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Позов Представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» (вул. Шевченка, буд. 317-Н, м. Львів, 79069, код ЄДРПОУ 26579227) до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (вул. Стрийська, буд. 35, м. Львів, 79028, код ЄДРПОУ ВП 44045187) про визнання протиправним та скасування рішення, - задовольнити повністю. 
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (вул. Стрийська, буд. 35, м. Львів, 79028, код ЄДРПОУ ВП 44045187) від 15.09.2025 №684/33-00-07-03. 
Стягнути з Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (вул. Стрийська, буд. 35, м. Львів, 79003, код ЄДРПОУ 44045187) за рахунок бюджетних асигнувань в користь Представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» (вул. Шевченка, буд. 317-Н, м. Львів, 79069, код ЄДРПОУ 26579227) 30 280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) грн судових витрат у вигляді судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 03.07.2026. 

Суддя Хома О.П.