ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/2476/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом до ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі за текстом позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Національної поліції у Львівській області код ЄДРПОУ 40108833, місцезнаходження: 79007, м. Львів, пл. Григоренка, 3 (далі за текстом відповідач, ГУ НП у Львівській області), в якій позивач просив:
- визнати протиправним та скасувати повністю, з мотивів викладених у позові п. 1-3 наказу ГУНП у Львівській області від 30.01.2026 № 64 о/с, в тій частині, що стосується позивача, поновивши позивача, (похідна вимога) на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 2 Шептицького РВП ГУНП у Львівській області, з 09.02.2026. 
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийнятого відповідачем наказу ГУ НП у Львівській області від 30.01.2026 № 64 о/с, яким, на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2025 у справі №380/18971/24, скасовано наказ ГУ НП у Львівській області від 25.09.2025 №651 о/с в частині поновлення позивача на посаді старшого інспектора відділення планування спеціальних операцій батальйону поліції особливого призначення КОРД (стрілецький) ГУ НП у Львівській області, скасовано наказ ГУ НП у Львівській області від 20.11.2025 №770 о/с в частині переміщення позивача на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №2 Шептицького РВП ГУ НП у Львівській області. Відповідно до оскарженого наказу відповідач вказав вважати позивача звільненим зі служби наказом ГУ НП у Львівській області від 05.09.2024 №563 о/с.
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні повністю. Зокрема, представник відповідача зазначила, що враховуючи обов`язковість судового рішення, яке набуло чинності, а саме постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2026 у справі №380/18971/24, у суб`єкта владних повноважень, в спірному випадку ГУ НП у Львівській області, відсутні законні підстави для невиконання остаточного судового рішення, що має наслідком скасування наказу, яким поновлено позивача на посаді.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) суд зазначає, що ухвалою від 16.02.2026 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою від 30.03.2026 суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Наказом ГУ НП у Львівській області №3362 від 28.08.2024 «Про застосування дисциплінарного стягнення до окремих працівників ГУНП у Львівській області» за грубе порушення службової дисципліни, основних обов`язків поліцейського, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, які регламентують діяльність поліції, пунктів 1, 4, 5, 8 13 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, підпункту 1.1 пункту 1 наказу ГУНП у Львівській області «Про покращення службової дисципліни та забезпечення належного інформування» №1470 від 27.04.2023, п. 1 наказу ГУНП у Львівській області №2031 від 22.07.2022 «Про заходи забезпечення дотримання внутрішнього розпорядку дня поліцейськими та впорядкування обліку поліцейських ГУ НП у Львівській області, які тимчасово непрацездатні» та п. 1 та п.3 Внутрішнього розпорядку дня поліцейських та працівників поліції (окрім державних службовців) апарату ГУНП, територіальних (відокремлених) та окремих підрозділів ГУ НП у Львівській області, затвердженого наказом ГУ НП у Львівській області від 25.11.2022 №3343, на підставі п. 7 ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, застосовано до старшого інспектора відділення планування спеціальних операцій батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення - звільнення із служби в поліції. 
Наказом ГУНП у Львівській області №563 о/с від 05.09.2024 ОСОБА_1 звільнено зі служби з поліції відповідно до Закону «Про Національну поліцію» за пунктом 6 статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Не погоджуючись з вказаними вище наказами ГУ НП у Львівській області, позивач оскаржив такі в судовому порядку.
12.09.2025 Львівський окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі №380/18971/24, яким позов ОСОБА_1 задовольнив частково; визнав протиправним і скасував наказ ГУ НП у Львівській області від 28.08.2024 №3362 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників ГУНП у Львівській області» в частині застосування до старшого інспектора відділення планування спеціальних операцій батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1 - звільнення зі служби в поліції; визнав протиправним і скасував наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 05.09.2024 №563 о/с «Про особовий склад»; поновив ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділення планування спеціальних операцій батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП з 06.09.2024; стягнув з ГУ НП у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2024 по 12.09.2025 в сумі 183009,12 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог законодавства; рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділення планування спеціальних операцій батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП та виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць звернув до негайного виконання; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП у Львівській області на користь ОСОБА_2 2725,20 грн сплаченого судового збору; В задоволенні інших позовних вимог відмовив.
На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.09.2025 у справі №380/18971/24 в частині допущеній до негайного виконання, ГУ НП у Львівській області видано наказ №651 о/с від 25.09.2025, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділення планування спеціальних операцій батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП, з 06.09.2024.
20.11.2025 ГУ НП у Львівській області видано наказ № 770 о/с, яким відповідно до підпункту 4 пункту 3 частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» за ініціативою поліцейського, ОСОБА_1 переміщено на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення №2 Шептицького районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області, звільнивши його з посади старшого інспектора відділення планування спеціальних операцій батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП з 20.11.2025.
Разом з тим, не погоджуючись з рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.09.2025 у справі №380/18971/24, ГУ НП у Львівській області подало апеляційну скаргу на назване рішення суду.
29.01.2026 Восьмий апеляційний адміністративний суд прийняв постанову у справі №380/18971/24, якою апеляційну скаргу ГУ НП у Львівській області задовольнив; рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.09.2025 в частині задоволених позовних вимог та розподілу судових витрат скасував та ухвалив постанову, якою в задоволенні позову в цій частині відмовив; в решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2025 року залишив без змін.
На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2026 у справі №380/18971/24, якою скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.09.2025 №380/18971/24, ГУ НП у Львівській області, 30.01.2026 прийнято наказ №64 о/с, яким скасовано наказ ГУ НП у Львівській області від 25.09.2025 №651 о/с, в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділення планування спеціальних операцій батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП, з 06.09.2024; скасовано наказ ГУ НП у Львівській області від 20.11.2025 №770 о/с, в частині переміщення ОСОБА_1 на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення №2 Шептицького районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області, оскільки переміщення ОСОБА_1 перебувало у причино-наслідковому зв`язку з негайним виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.09.2025 №380/18971/24, яке втратило свою силу; зазначено вважати капітана поліції ОСОБА_1 звільненим зі служби в поліції наказом ГУ НП у Львівській області від 05.09.2024 №563 о/с., з вислугою років 15 років 06 місяців 06 днів.
Не погоджуючись з наказом ГУ НП у Львівській області від 30.01.2026 №64 о/с, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.
Відповідно до статті 129 та статті 129-1 Конституції України, обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Відповідно до частин другої, третьої статті 14 КАС України рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно з положеннями статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності,- за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).
Рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 371 КАС України віднесено до судових рішень, які виконуються негайно.
Згідно з частиною другою статті 372 КАС України судове рішення, яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Крім того, у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.
Виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.
Рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника є юридичним фактом, із настанням якого у працівника виникає право на відновлення його трудових правовідносин із роботодавцем, а роботодавець, у свою чергу, зобов`язаний прийняти на виконання рішення суду про поновлення на роботі, яке у цій частині підлягає негайному виконанню відповідний наказ та внести запис у трудову книжку працівника.
Отже, обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок виникає одразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде таке рішення суду в подальшому оскаржуватися.
Суд акцентує увагу, що ключовим у цьому випадку для вирішення спору є відповідь на питання про правові наслідки скасування судового - рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.09.2025 у справі №380/18971/24 про поновлення ОСОБА_3 на службі в поліції.
Так, Верховний Суд у постановах від 12.08.2021 у справі № 2а-8044/09/1370, від 31.10.2023 у справі № 460/10065/21, від 22.02.2024 у справі №460/1984/20 та від 31.10.2023 у справі №460/10065/21 за аналогічних обставин, вказав, що якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.
Повертаючись до обставин цієї справи, суд акцентує, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2026 у справі №380/18971/24 припинено чинність та дію рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 у справі №380/18971/24 у вигляді поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції.
Відповідно до частини другої статті 255 КАС України, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною першою статті 325 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення.
Отже, постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2026 у справі №380/18971/24, набула чинності з дати її ухвалення - 29.01.2026, є остаточною і обов`язковою до виконання.
Враховуючи обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, у суб`єкта владних повноважень - ГУ НП у Львівській області, відсутні законні підстави для невиконання остаточного судового рішення, що у цьому випадку, має наслідком скасування наказу, яким поновлено позивача на посаді (на підставі рішення, яке скасовано судом апеляційної інстанції).
Підсумовуючи викладене вище, суд висновує, що наказ ГУ НП у Львівській області №64 о/с від 30.01.2026 видано відповідачем на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та є безумовною підставою для скасування попереднього наказу про поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді.
Відтак оскаржуваний наказ ГУ НП у Львівській області №64 о/с від 30.01.2026 є законним та обґрунтованим, відтак не підлягає скасуванню.
Оскільки суд дійшов висновку, що наказ ГУ НП у Львівській області №64 о/с від 30.01.2026 є правомірним, відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині поновлення позивача на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 2 Шептицького РВП ГУНП у Львівській області, з 09.02.2026.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2026 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29).
З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд зазначає, що решта доводів та тверджень учасників справи, у контексті наведених правових вимог, не впливають на висновки суду за наслідком розгляду цієї справи.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отож, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у позові ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.
Враховуючи висновок суду по суті позову та керуючись встановленими статтею 139 КАС України правилами розподілу судових витрат суд покладає усі понесені позивачем судові витрати на нього. Відповідач не надав суду доказів понесення судових витрат, що підлягають розподілу за наслідками вирішення цього спору.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

у позові ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Мричко Н.І.