ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 914/1079/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,
секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,
за участю представників:
позивача - Малети А. І. (адвоката),
відповідача-1 - Бойцун А.О. (в порядку самопредставництва),
відповідача-2 - Зелінки В. В. (адвоката),
відповідача-3 - не з`явилися,
третьої особи-1 - не з`явилися,
третьої особи-2 - не з`явилися,
розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 у справі
за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"
до: 1) Львівської обласної військової (державної) адміністрації, 2) Національного природного парку "Сколівські Бескиди", 3) Стрийської районної військової (державної) адміністрації Львівської області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Головне управління Держгеокадастру у Львівській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2 - Державне підприємство "Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою",
про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Короткий зміст і підстави позовних вимог
1. Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" (далі - ПАТ "Укрнафта") звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівської обласної військової (державної) адміністрації, Національного природного парку "Сколівські Бескиди" (далі - НПП "Сколівські бескиди") та Стрийської районної військової (державної) адміністрації Львівської області про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а саме позивач просить суд:
- визнати незаконним та скасувати пункт 2 розпорядження голови Сколівської райдержадміністрації від 12.04.2005 № 127 "Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 22 грудня 2004 № 434 "Про затвердження технічної документації по видачі Державного акту на право постійного користування землею національному природному парку "Сколівські бескиди" в частині передачі у постійне користування НПП "Сколівські бескиди" відповідно до пункту 6 додатку до цього розпорядження в частині площі 890,8435 га на території Підгорецької сільської ради;
- визнати незаконним та скасувати державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 20.04.2005 № ЯЯ 181009 на право постійного користування за НПП "Сколівські Бескиди" земельною ділянкою, кадастровий номер 4624586400:04:000:0003 (відповідно до протоколу № 7981759 виправлення помилки від 23.10.2021 помилка в кадастровому номері 4624586400:04:000:0003 виправлена на кадастровий номер 4624586400:09:000:0422) площею 890,8435 га, за цільовим призначенням (використання) земельної ділянки - обслуговування національного природного парку зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі за № 030346000026;
- скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 4624586400:09:000:0422, площею 890,8435 га, державна реєстрація якої здійснена 28.07.2021, цільове призначення - 04.03 для збереження та використання національних природніх парків, категорія земель - землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;
- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведену 28.09.2021 державну реєстрацію права державної власності за Львівською обласною державною адміністрацією на земельну ділянку, кадастровий номер 4624586400:09:000:0422, площею 890,8435 га, реєстраційний номер нерухомого майна 2470819646100, номер запису про право власності / довірчої власності: 44289721;
- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведену 28.09.2021 державну реєстрацію права постійного користування за НПП "Сколівські Бескиди" на земельну ділянку, кадастровий номер 4624586400:09:000:0422, площею 890,8435 га, номер запису про інше речове право - 44289806.
2. Позов мотивовано тим, що пункт 2 оспорюваного розпорядження в частині передачі у постійне користування національному природному парку 10 177,586 га земель Підгородецької сільської ради, до яких включено (за твердженням позивача) 890,8435 га земель, частина з яких (3,4729 га) знаходяться в оренді у позивача, порушує права позивача.
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
3. Господарський суд міста Києва рішення від 17.10.2023 (суддя Кирилюк Т. Ю.), яке Північний апеляційний господарський суд залишив без змін постановою від 18.02.2026 (судді: Тарасенко К. В. - головуючий, Тищенко О. В., Коробенко Г. П.), у задоволенні позову відмовив повністю.
4. Суди попередніх інстанцій встановили відсутність підстав для задоволення заявленого позову з огляду на недоведеність позивачем наявності права землекористувача частини спірної ділянки та недоведеність факту порушення цього права відповідачами.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. У касаційній скарзі ПАТ "Укрнафта" просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026, передати справу № 914/1079/23 на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
6. На обґрунтовування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скаржник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права:
- статей 319, 321 та 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) (неправильне тлумачення закону) без урахування висновків щодо правильного застосування цих норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Великої Палати Верхового Суду від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17, а також постановах Верховного Суду: від 10.04.2019 у справі № 904/2083/18; від 14.02.2019 у справі № 916/24/11; від 16.04.2019 у справі № 904/2061/18; від 13.03.2018 у справі № 916/23/17; від 17.01.2019 у справі № 903/481/17; від 14.02.2019 у справі №916/24/18; від 03.06.2020 у справі № 916/1666/18; від 30.07.2019 у справі № 926/3881/17; від 27.05.2020 у справі № 909/392/19; від 27.05.2020 у справі № 910/1310/19, які застосовані судом апеляційної інстанції;
- статті 152 Цивільного кодексу УРСР, статті 638 ЦК України (застосування закону, який не підлягає застосуванню), статті 140, пункту 7 розділу Х Перехідні положення ЗК України, статті 204 ЦК України (незастосування закону, який підлягав застосуванню) без урахування висновків щодо застосування цих норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду України від 15.03.2017 у справі № 3-1624гс16 та постанові Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 909/671/20 та від 28.01.2026 у справі № 918/614/25, постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2026 у справі № 910/6654/24;
- пункту 4 частини 3 статті 2, статті 13, частини 4 статті 74, статті 86 та частин 1- 3 статті 210 ГПК України без урахування висновків щодо застосування цих норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14.12.2018 у справі № 914/809/18 та від 09.07.2024 у справі № 925/1176/23, оскільки суд самостійно дослідив за власною ініціативою, поза межами судового засідання, не безпосередньо, загальнодоступний інтернет-сервіс Google Планета Земля.
На обґрунтовування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 4 частини 2 статті 287 ГПК України скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, що також є підставою для касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України та необґрунтовано відхилив клопотання АТ "Укрнафта" зазначене в апеляційній скарзі про дослідження доказів щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що також є підставою для касаційного оскарження відповідно до пункту 3 частини третьої статті 310 ГПК України.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
7. НПП "Сколівські бескиди" у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення з мотивів, викладених в оскаржуваних судових рішеннях.
Інші учасники справи своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористалися.
Розгляд справи Верховним Судом 
8. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 13.04.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 у справі № 914/1079/23 та призначив розгляд справи у судовому засіданні на 05.05.2026. 
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 05.05.2026 оголосив перерву у судовому засіданні до 14.05.2026.
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
9. Указом Президента України від 11.02.1999 № 157/99 створено на території Дрогобицького, Сколівського та Турківського районів Львівської області НПП "Сколівські Бескиди" площею 35684 гектари, у тому числі 24702 гектари, що надаються йому у постійне користування, та 10982 гектари, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів.
10. Сколівською районною державною адміністрацією 27.04.1999 зареєстровано юридичну особу - НПП "Сколівські Бескиди".
11. Рішенням Львівської обласної ради від 10.01.2002 № 545 затверджено проект відведення земель НПП "Сколівські Бескиди" у постійне користування, у тому числі - частину територій Підгородецької сільської ради.
12. Розпорядженням голови Сколівської районної державної адміністрації від 22.12.2004 № 434 затверджено технічну документацію з видачи державного акта на право постійного користування землею НПП "Сколівські Бескиди" загальною площею 21 352,5156 га, у тому числі 10 198,0092 га лісів та лісовкритих земель Підгородецької сільської ради.
13. Розпорядженням голови Сколівської районної державної адміністрації від 12.04.2005 № 127 змінено рішення від 22.12.2004 № 434 в частині зменшення загальної площі до 19 616,7658 га, у тому числі 10 177,586 га лісів та лісовкритих земель Підгородецької сільської ради.
14. Позивач вважає, що пункт 2 розпорядження від 12.04.2005 № 127 порушує його права в частині передачі у постійне користування національному природному парку 10 177,586 га земель Підгородецької сільської ради, до яких включено (за твердженням позивача) 890,8435 га земель, частина з яких (3,4729 га) знаходяться в оренді у позивача.
15. Відповідно до даних публічної кадастрової карти України земельна ділянка площею 890,8435 га, кадастровий номер 4624586400:09:000:0422, перебуває у державній власності та віднесена до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.
16. Право на використання на умовах оренди 3,4729 га земель, які за твердженням позивача є складовою частиною земельної ділянки, кадастровий номер 4624586400:09:000:0422, обґрунтовано укладенням 25.05.1999 позивачем з Підгородецькою сільською радою народних депутатів договору на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди), за умовами якого Підгородецька сільська рада народних депутатів передає позивачу в тимчасове платне користування строком на 25 років земельну ділянку площею 3,4729 га для видобутку нафти і газу згідно з планом землекористування, що додається (пункт 1.1).
17. Визначений договором план землекористування відсутній у матеріалах справи.
Відповідно до підписаного позивачем та Підгородецькою сільською радою народних депутатів договору земля площею 3,4729 га мала бути переданою в користування для видобутку нафти і газу.
18. З наданих позивачем копій паспортів вбачається, що свердловина № 886 має початок експлуатації у 1900 році (з 03.05.2012 є пьезометричною); № 899 - 1900 рік; № 900 - 1925 рік (ліквідована 30.01.1981); № 902 - 1901 рік; № 914 - 1902 рік; № 922 - 1927 рік; № 937 - 1899 рік; № 941 - 1902 рік; № 950 - 1900 рік; № 952 - 1900 рік; № 953 - закінчення експлуатації у 1900 році; № 954 експлуатація з 1900 року (ліквідована 30.12.1981, з 30.12.1982 - пьезометрична); № 859 - 1900 (ліквідована 30.12.1981, з 30.12.1982 - пьезометрична; № 961 - 1901 рік; № 962 - 1904 рік; № 976 - 1900 рік; № 974 -1937 (ліквідована у 1969 році); № УК-2 - 1942 рік; № УК-4 - 1943 рік; № УК-11 - 1943 рік; № УК-20 - 1945 рік; № 873 - 1902 рік; № 873 "а" - 1898 рік; № 874 -1898 рік; № 881 - 1901 рік; № 882 - 1900 рік (з 11.01.1982 - пьезометрична); № 884 - 1936 рік; № 892 - 1931 рік; № 893 - 1925 рік; № 893 "а" - 1940 рік; № 911 - інформація відсутня; № 915 - 1902 рік; № 917 -1904 рік (з 31.03.2013 - пьезометрична); № 918 - 1904 рік; № 894 - 1903 рік; № 935 - 1898 рік; № 960 - 1904 рік; № 963 - 1929 рік; № 924 - 1897 рік; № 1200 -1901 рік; № 1-УК - 1942 рік (з 31.03.2013 - пьезометрична).
19. З метою встановлення обставин знаходження на земельній ділянці, переданій відповідачу-2, свердловин, було призначено судову земельно-технічну експертизу.
Висновком експертизи встановлено, що 45 нафтових свердловин розташовані на земельній ділянці, кадастровий номер 4624586400:09:000:0422, а також, що земельні ділянки ланки 15 - 1,0693 га та ланки 16 А - 2,4036 га є частиною земельної ділянки, кадастровий номер 4624586400:09:000:0422, площею 890,8435 га.
Позиція Верховного Суду
20. Згідно з положеннями частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
21. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
22. За змістом частин 1, 2 статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
23. У статті 15 ЦК України унормовано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
24. Під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
25. Суб`єктивні цивільні права та інтереси особи захищаються в порядку, передбаченому законом, за допомогою застосування, зокрема, способів захисту.
26. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними.
27. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 11.02.2025 у справі № 922/985/24, від 12.11.2024 у справі № 911/3292/23, від 03.09.2024 у справі № 907/358/20, від 27.08.2024 у справі № 924/128/21, від 11.06.2024 у справі № 914/3293/20, від 07.05.2024 у справі № 910/11383/23.
28. Право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога щодо захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Така правова позиція неодноразово висловлювалися Верховним Судом та узагальнено викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.
29. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
30. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
31. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили би компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ вказав, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
32. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005, заява № 38722/02).
33. Додатково в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.
34. Ефективність позовної вимоги має оцінюватися з огляду на обставини справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, відповідати встановленим обставинам.
35. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача в цих правовідносинах, позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені. Схожі за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 та постановах Верховного Суду від 11.02.2025 у справі № 922/985/24, від 06.02.2024 у справі № 916/1431/23, від 07.05.2024 у справі № 910/11383/23.
36. Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
37. Суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.
38. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 911/614/20).
39. Позивач подав позов у цій справі з метою відновлення права у вільному та безперешкодному користуванні та розпоряджанні своїм майном (свердловинами), які розташовані на земельній ділянці, що передана у постійне користування НПП "Сколівські Бескиди".
40. Способи захисту прав на земельні ділянки передбачено положеннями статті 152 Земельного кодексу України, згідно з частиною 2 якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
41. Відповідно до положень частини 3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
42. Зазначений у частині 3 статті 152 Земельного кодексу України перелік способів захисту у земельних спорах не є вичерпним.
43. Отже, у спорах щодо захисту прав на землю у визначенні предмета позову, як способу захисту права та законного інтересу, слід враховувати положення спеціальної норми статті 152 Земельного кодексу України, а також частин 1 та 2 статті 5 ГПК України.
44. З огляду на встановлені статтею 152 Земельного кодексу України способи захисту прав на земельні ділянки та визначені статтею 5 ГПК України вимоги щодо ефективності способу захисту права, позивач у спорі про захист прав на земельну ділянку може пред`явити будь-яку позовну вимогу, яка не передбачена законом або договором, а суд може захистити порушене право у заявлений спосіб, у тому числі й шляхом визнання відсутнім права, але за умови, що такий спосіб захисту прав на земельну ділянку, обраний позивачем, відновлює (захищає) порушене право позивача або нівелює негативні для нього наслідки у зв`язку з порушенням права, тобто, є ефективним способом захисту і виключає у подальшому необхідність пред`явлення інших позовів для захисту (відновлення) порушеного права.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 22.06.2020 у справі № 922/2155/18.
45. Відповідно до статей 152, 155 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку. Землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
46. Суд звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 513/879/19 сформована правова позиція щодо належності способу захисту особи - користувача земельної ділянки на правах оренди за умови неправомірної реєстрації такого права за іншою особою. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у такий спосіб вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди, виступає належним способом захисту порушеного права даної особи, що відповідає положенням пункту 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Тотожний висновок висловлено Верховним Судом також у постанові від 25.01.2022 у справі № 143/591/20.
47. Оскільки право оренди є різновидом речових прав на земельну ділянку, до яких належить і право постійного користування, відповідні висновки Верховного Суду, на думку колегії суддів, можуть бути застосовані до спірних правовідносин сторін у цій справі.
Аналогічний висновок виклав Верховний Суд у постанові від 27.11.2024 у справі № 914/3134/23.
48. Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення речового права третьої особи.
49. З огляду на викладене, Суд зазначає, що позовна вимога про визнання відсутнім права постійного користування земельною ділянкою є належним способом захисту лише за умов, якщо таке право зареєстроване за іншою особою (відповідачем), а позивач оспорює за собою саме речове право та правомірність реєстрації цього права за іншою особою. 
50. Крім того, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Таке втручання не може визнаватися законним. Захистити право без ідентифікації земельної ділянки неможливо. Для вирішення подібних спорів земельна ділянка, що накладається, зокрема на землі природоохоронного призначення, має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі відповідно до статті 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр". Близькі за змістом висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 446/478/19.
Іншими словами, скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 890,8435 га призведе до того, що НПП "Сколівські Бескиди" буде позбавлений права постійного користування не тільки на спірну частину земельної ділянки (3,4729 га), а й на ту, яка не є спірною і правомірність користування якою не ставиться під сумнів. Таке втручання не може визнаватися законним (пункт 125 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 справі № 446/478/19).
51. Як неодноразово виснувала, зокрема, Велика Палата Верховного Суду, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 21.09.2022 у справі № 908/976/19).
52. Тож у цій справі позовна вимога про визнання незаконним та скасування пункт 2 розпорядження голови Сколівської райдержадміністрації від 12.04.2005 № 127, визнання незаконним та скасування державного акта на право постійного користування земельною ділянкою від 20.04.2005 № ЯЯ 181009, скасування в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 4624586400:09:000:0422, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведену 28.09.2021 державну реєстрацію права державної власності за Львівською обласною державною адміністрацією на земельну ділянку, кадастровий номер 4624586400:09:000:0422, а також права постійного користування за НПП "Сколівські Бескиди" спірною земельною ділянкою, не підлягає задоволенню, у зв`язку із обранням позивачем неналежного способу захисту прав, за захистом яких він звернувся до суду.
53. Ураховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні заявленого позивачем у цій справі позову, проте виходячи з інших підстав, а саме у зв`язку із обранням ним неналежного способу захисту.
54. При цьому з огляду на мотиви відмови в позові, Верховний Суд не надає оцінки доводам касаційної скарги ПАТ "Укрнафта", які за своєю суттю стосуються питання обґрунтованості позовних вимог, дослідження якого за умов обрання ним неналежного способу захисту є передчасним. 
За результатами касаційного провадження Верховний Суд вбачає, що суди попередніх інстанцій, дійшли правильних висновків про відмову у задоволенні заявленого у цій справі позову, проте виходили з інших мотивів, з огляду на що мотивувальні частини рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції слід змінити.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
55. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
56. Згідно із частиною 1 статті 311 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
57. З урахуванням викладеного, касаційна скарга Прокурора підлягає частковому задоволенню. Заразом оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій слід змінити в їх мотивувальних частинах, виклавши їх в редакції цієї постанови, а в решті - залишити без змін.
Розподіл судових витрат
58. З огляду на висновок Верховного Суду про зміну мотивувальних частин оскаржуваних судових рішень із залишенням без змін їх резолютивних частин, відповідно до приписів статті 129 ГПК України судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" задовольнити частково.
Рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 у справі № 914/1079/23 змінити в їх мотивувальних частинах, виклавши їх в редакції цієї постанови, а їх резолютивні частини - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай