г	Справа № 187/340/26 Провадження № 3/0187/201/26	

ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.04.2026 Суддя Петриківського районного суду Дніпропетровської області Соловйов І.М., за участі секретаря судового засідання Столяренко Н.П., за участі потерпілої ОСОБА_1 , її представника адвоката Кот Є.О., особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_2 , адвоката Жежель С.С., розглянувши в селищі Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце народження: м. Першотравенськ (нині Шахтарськ) Дніпропетровської області; останнє зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (знятий з реєстрації): АДРЕСА_1 ; фактично проживає: АДРЕСА_2 ; не працює; паспорт громадянина картка НОМЕР_1 виданий 25.10.2019 орган 1242; РНОКПП НОМЕР_2 ;
за порушення частини 3 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
Встановив:
До суду з відділення поліції № 3 Дніпровського районного управління поліції № 2 ГУНП в Дніпропетровській області надійшов адміністративний матеріал стосовно ОСОБА_2 (далі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності), зокрема, протокол ВАД № 958050 від 10.02.2026 про адміністративне правопорушення.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення 06.02.2026 близько 21:30 годині за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 умисно висловлював погрози , образи нецензурну лайку щодо своєї дружини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі потерпіла), що проживають разом, чим міг вчинити шкоду психологічному здоров`ю, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).
У судовому засіданні особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснено права та обов`язки, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП. Вину у вчиненні адміністративного правопорушення особа не визнала та пояснила, що наразі сім`я переживає складний період. Конфлікт із дружиною виник на ґрунті розбіжностей щодо навчання її сина; під час розмови він висловив власну думку, яку дружина помилково сприйняла як образу. Будь-яких протиправних дій, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення та заяві потерпілої, він не вчиняв. 06.02.2026 приїхав до дружини з метою примирення, оскільки після конфлікту, що мав місце 04.02.2026, він вранці 05.02.2026 разом із матір`ю залишив спільне місце проживання та переїхав до будинку матері, де мешкає на даний час. Також зазначив, що дружина ініціювала його зняття з реєстрації місця проживання, тому на сьогодні він за вказаною адресою не зареєстрований.
У письмових запереченнях на протокол про адміністративне правопорушення захисник адвокат Жежель С.С. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ДП № 4772 від 12.06.2020) просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення. Свою позицію захисник обґрунтовує тим, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, є настання наслідків у вигляді завдання шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілої особи або реальна можливість завдання такої шкоди. Захисник зазначив, що з матеріалів справи вбачається використання особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, нецензурної лайки на адресу потерпілої. Проте, на переконання захисту, такі дії самі по собі не становлять домашнього насильства, оскільки склад вказаного правопорушення утворюється лише тоді, коли відповідні висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, викликали у постраждалої побоювання за власну безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю. Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що конфлікт між подружжям призвів до завдання шкоди фізичному чи психологічному здоров`ю потерпілої або спричинив побоювання за її безпеку, захисник вважає, що такі дії не охоплюються складом правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Суд заслухавши пояснення потерпілої, свідків та особи, яка притягається до відповідальності, а також дослідивши докази долучені до справи, виходить з такого.
Адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП настає за повторне протягом року вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.
Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає в умисному вчиненні дій, визначених у диспозиції статті, та передбачає обов`язкову ознаку - настання фізичної чи психологічної шкоди для здоров`я потерпілого. Суб`єктивна сторона характеризується виною у формі умислу.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, незалежно від спільного проживання осіб.
Психологічним насильством, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, є форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Потерпіла у судовому засіданні пояснила, що конфлікт виник 04.02.2026 через розбіжності щодо навчання її сина за кордоном та ризику втрати ним права на подальше перебування там. Під час суперечки особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, почала висловлювати образи, що викликало обурення потерпілої. Через ставлення чоловіка до її дитини вона зажадала, щоб він залишив помешкання, оскільки не вбачала можливості для подальшого спільного проживання. У цей час у сусідній кімнаті перебувала мати чоловіка. За словами потерпілої, чоловік висловлював прокльони на адресу її сина, виявляв агресію, розмахував кулаками, завдав їй ударів у живіт та штовхав на ліжко. Наступного дня, 05.02.2026, чоловік разом із матір`ю залишили будинок, поїхавши на автомобілі потерпілої. До медичного закладу для фіксації тілесних ушкоджень вона не зверталася, мотивуючи це наближенням вихідних днів. Після їхнього від`їзду вона змінила замки у вхідних дверях, проте не змогла їх належним чином зачинити. 06.02.2026 чоловік повернувся, мотивуючи це бажанням примиритися, проте конфлікт продовжився. Потерпіла намагалася не впускати його до будинку, дозволивши лише сісти на стілець, та вимагала покинути приміщення. Через відмову чоловіка піти вона викликала працівників поліції, які відібрали пояснення, після чого він поїхав. Також потерпіла зазначила, що в подальшому ініціювала зняття чоловіка з реєстрації за місцем їхнього спільного проживання. Потерпіла стверджує, що дії чоловіка завдали їй психологічної шкоди, про що нею було зазначено у заяві про вчинення правопорушення та відображено у протоколі про адміністративне правопорушення.
Допитана як свідок ОСОБА_3 , яка є матір`ю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснила, що 04.02.2026 між її сином та його дружиною виник конфлікт. Свідок у цей час перебувала в іншій кімнаті, шуму бійки чи сварки не чула, проте згодом бачила, як у коридорі потерпіла жбурнула невідомий предмет у її сина. 05.02.2026 вона разом із сином, забравши частину речей, поїхала до свого місця проживання. 06.02.2026 вони повернулися до помешкання подружжя. За словами свідка, син мав намір примиритися з дружиною. Сама свідок під час розмови сторін перебувала в автомобілі, тому змісту спілкування не чула. Згодом приїхали працівники поліції, які відібрали у її сина пояснення, після чого вони поїхали. Додатково свідок зазначила, що її син ніколи не вживає нецензурну лайку.
Свідок ОСОБА_4 пояснила, що в ніч із 06.02.2026 на 07.02.2026 до неї прийшла потерпіла та залишилася на ніч. Зі слів останньої свідку стало відомо, що чоловік вчинив щодо неї домашнє насильство: творив, вимагав виконувати його забаганки, виганяв тощо. Свідок зазначила, що потерпіла перебувала у пригніченому емоційному стані, була вкрай збентежена, а на її шиї та руках свідок особисто бачила тілесні ушкодження у вигляді червоних слідів.
Дослідивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що між подружжям виникла конфліктна ситуація, яка не містить ознак домашнього насильства. Судом встановлено наявність напружених взаємовідносин між сторонами щодо подальшої долі сім`ї та майна. Водночас суд зауважує, що під час складання протоколу уповноваженою службовою особою не здійснювалися заходи щодо проведення оцінки ризиків. Крім того, фактично потерпіла не перебуває в економічній чи іншій залежності від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки, як пояснила сама потерпіла, вона працює, а її чоловік – ні; ознак перебування під постійним контролем з його боку судом не виявлено.
Суд встановив, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не вчиняла дій, які за своєю суттю та наслідками підпадають під законодавче визначення домашнього насильства. Навпаки, як пояснила потерпіла, вона вимагала, щоб чоловік залишив помешкання, що він і зробив, а в подальшому ініціювала його зняття з реєстрації за місцем проживання. При цьому доводи щодо завдання фізичної шкоди з боку чоловіка не знайшли свого підтвердження. Суд враховує, що потерпіла не вчиняла дій щодо фіксації тілесних ушкоджень та визначення ступеня їх тяжкості. Враховуючи, що вона самостійно викликала поліцію і будь-яких перешкод з боку чоловіка під час прибуття правоохоронців не було, відомості про наявність ушкоджень не фіксувалися, а у відповідній графі заяви про вчинене правопорушення стоїть прочерк.
Суд наголошує на необхідності розмежування понять «конфлікт» та «домашнє насильство». Характерними ознаками домашнього насильства є наявність патерну (повторюваність), системність, прагнення до встановлення влади та контролю над постраждалою особою. Натомість конфлікт – це зіткнення протилежних інтересів чи поглядів, що супроводжується негативними психологічними проявами та колізіями у стосунках.
Сама по собі наявність постанов Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 31.03.2025 про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП не є беззаперечним підтвердженням факту вчинення аналогічного правопорушення 06.02.2026.
Матеріали справи свідчать, що між сторонами відбувся словесний конфлікт, зумовлений побутовими причинами. Судом прослухано аудіозапис від 06.02.2026, за змістом якого використання нецензурної лайки з метою пригнічення стану потерпілої не встановлено. Хоча аудіозапис не відображає весь хід подій, потерпіла поводилася впевнено та активно відстоювала свої інтереси, зокрема шляхом виклику поліції для спонукання чоловіка покинути помешкання. У даному випадку дії особи, вчинені 06.02.2026, не містять ознак системного тиску чи заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілої, що є обов`язковою умовою для кваліфікації дій за ст. 173-2 КУпАП.
Згідно зі ст. 269 КУпАП, потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду. До матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували настання таких наслідків для дружини в результаті дій чоловіка саме 06.02.2026.
Суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_4 у частині обставин події, оскільки вони є показаннями з чужих слів (зі слів потерпілої). Щодо тверджень свідка про наявність у потерпілої тілесних ушкоджень, суд зазначає, що потерпіла до медичних установ за допомогою не зверталася, а після прибуття працівників поліції вказані ушкодження зафіксовані не були. Таким чином, показання свідка в цій частині не узгоджуються з іншими матеріалами адміністративної справи.
Таким чином, дослідивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність у діях особи складу адміністративного правопорушення, оскільки зафіксована подія є конфліктною ситуацією, а не актом домашнього насильства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, а тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю через відсутність події та складу адміністративного правопорушення.
Керуючись статтями 221, 247, 280, 283-285, 289, 294 КУпАП, -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративне провадження щодо ОСОБА_2 за протоколом про адміністративне правопорушення серія ВАД № 958050 від 10.02.2026 – закрити в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Петриківський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня винесення постанови.
Суддя      І.М. Соловйов