КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 754/16717/25 Апеляційне провадження № 22-ц/824/8601/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Саламон О.Б. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.,	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд в складі:
суддя-доповідач Оніщук М.І.,
судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Товмачем Володимиром Вікторовичем, на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, 

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.01.2026 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір`ю, задоволено. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір'ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У січні 2026 року позивачка через свого представника звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн. 00 коп.
30.01.2026 до суду першої інстанції відповідачем було подано заперечення за заяву позивачки про ухвалення додаткового рішення, в яких він просив відмовити у задоволенні вказаної заяви, посилаючись на те, що судовий процес щодо визначення місця проживання дитини був ініційований позивачкою, при цьому під час розгляду справи він сприяв швидкому та ефективному вирішенню спору, не затримував розгляд.
Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.02.2026 у задоволенні заяви представника відмовлено (а.с. 179-184).
Відмовляючи у стягненні судових витрат на професійну (правничу) допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивачки не надано детального опису робіт (наданих послуг), а також квитанцій та/або платіжних інструкцій, які б підтверджували здійснення оплати таких послуг.
При цьому, судом першої інстанції було взято до уваги наступні обставини в їх сукупності: судовий процес ініційований виключно позивачкою; причин для подання позову не було, оскільки дитина проживала і проживає з матір`ю, що підтверджено у судовому засіданні; відповідач не створював жодних перешкод щодо затягування судового процесу і його явка в судові засідання була відповідальною; відповідач сприяв швидкому і ефективному вирішенню спору, не зловживав процесуальними правами і обов`язками, не затримував розгляд справи, в результаті чого не оголошувалися "незрозумілі перерви".
В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн. 00 коп.
При цьому, в обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що позивачкою на виконання ч. 3 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України до позовної заяви долучено належні та допустимі докази на підтвердження опису обсягу робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом межах супроводу даної цивільної справи.
При цьому, вважає, що посилання суду першої інстанції на відсутність платіжних документів, як на підставу для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки наявний у матеріалах справи Акт здачі-приймання робіт за №01/09-2025 від 29.01.2026 підтверджує виникнення у позивачки зобов`язання з оплати, що, у свою чергу, є достатнім для їх розподілу за ст. 137 ЦПК України.
Також, зазначає, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов'язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обгрунтованість їх ринкової вартості (а.с. 187-191).
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн. 00 коп. позивачкою було надано Договір про надання правової допомоги № 01/09/2025 від 18.09.2025, укладений між нею та АО "Консиліум", а також акт здачі-приймання робіт № 01/09-2025 від 29.01.2025.
Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору сторона 2 (АО "Консиліум") надає стороні 1 ( ОСОБА_1 ) правову допомогу, а сторона 1 отримує і оплачує надані послуги. Предметом правової допомоги за цим договором є представництво та інші види правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені законодавством України та цим договором.
Пунктом 2.1 розділу 2 договору визначено перелік обов'язків сторони 2 щодо надання правової допомоги стороні 1.
Зокрема, згідно з п.п. 2.1.13 п. 2.1 договору до обов'язків сторони 2 за цим договором входить надання правової допомоги, зокрема представництво інтересів сторони 1, що полягає у забезпеченні реалізації його прав та обов'язків, у тому числі у цивільного судочинстві. 
Відповідно до п.п. 2.3.4 п. 2.3 договору до обов'язків сторони 1 за цим договором входить вчасно здійснювати оплату за отриману правову допомогу відповідно до п.п. 2.2.1 та розділу 3 даного договору.
Згідно з розділом 3 договору загальна вартість послуг з надання правової допомоги за цим договором визначається в додаткових угодах до цього договору. Розрахунки за надані послуги з правової допомоги проводяться шляхом перерахування стороною1 грошових коштів на банківські рахунки сторони 2 відповідно до виставлених рахунків за надані послуги, що підтверджені актами виконаних робіт, та/або у вигляді авансових платежів.
В разі необхідності, за спільною згодою, сторони додатково погоджують порядок строк та вартість виконання зазначених послуг у додаткових угодах до цього договору.
Вартість послуг та порядок розрахунків можуть бути скориговані шляхом укладання додаткових угод за погодженням сторін. При перегляді вартості послуг за цим пунктом не підлягають додатковій оплаті фактично надані на момент такої зміни послуги.
За умовами Розділу 4 договору надані за цим договором послуги з правової допомоги стороні 1 підтверджуються актом виконаних робіт.
Сторона 2 передає стороні 1 також результати виконаних робіт у вигляді правових висновків, звітів, аналізів тощо, якщо такі передбачено умовами договору, інші документи (оригінали або копії), а також матеріали та предмети, пов`язані з виконанням послуг за цим договором. Передача документів, матеріалів та предметів оформлюється актом приймання-передачі до цього договору.
Сторонам 2 направляє стороні 1 акт виконаних робіт, в який включає надані послуги з правової допомоги за певний період, певний обсяг наданих послуг або остаточне виконання робіт за договором. Акт виконаних робіт (наданих послуг) вважається підписаним, а роботи прийнятими у разі відсутності вмотивованих зауважень сторони 1 через 5 робочих днів з моменту отримання стороною 1 такого акту від сторони 2.
Згідно з Актом № 01/-09-2025 здачі-приймання (надання послуг) від 29.01.2026 ОСОБА_1 та представник виконавця АО "Консиліум" Трохимець О.П. склали цей акт про те, що виконавцем були проведені такі роботи (надані такі послуги) по договору № 01/09-2025 від 18.09.2025: правова допомога щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_1 в судовому порядку в Деснянському районному суді м. Києва (справа №754/16717/25). Загальна вартість робіт (послуг) без ПДВ склала 20000,00 грн. Сторони претензій одна до одної не мають.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).
За приписами ч.3ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Разом з тим, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з тим, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07.07.2021 в справі № 910/12876/19.
При цьому, як вказав Верховний Суд у своїй постанові від 07.11.2019 по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.04.2020 в справі № 922/2685/19.
Дослідивши перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, суд дійшов висновку, що позивачка має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, проте у меншому розмірі.
Висновок суду першої інстанції про те, що за відсутністю у матеріалах справи належних та допустимих доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки витрати на професійну допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Висновок суду першої інстанції про те, що стороною позивачки не надано детального опису послуг, наданих адвокатом, а отже не має правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів відхиляє, адже, опис наданих послуг адвокатом зазначений в договорі про надання правничої допомоги, наявному у матеріалах справи.
При цьому, слід зауважити, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Аналогічний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 по справі № 922/1964/21.
У свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, як вже зазначалося вище, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, про захист прав людини заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
Таким чином, аналізуючи докази на підтвердження заявленого розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи заперечення відповідача щодо заяви позивачки, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також їх пропорційності до предмета спору, складність справи, виконані роботи, з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність зменшення їх розміру до 5000 грн. 00 коп.
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Частиною 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Товмачем Володимиром Вікторовичем, - задовольнити частково.
Додаткове рішення додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 лютого 2026 року - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 5000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп. 
Учасники справи:
Позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук 
Судді В.А. Шебуєва
О.В. Кафідова