ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 597/1575/25	Головуючий у 1-й інстанції Тренич А.Г. 	
Провадження № 33/817/342/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 
- захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Данильчука Н.Б. 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Данильчука Н.Б. на постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 02 червня 2026 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 02 червня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Як визнав суд, 14.11.2025 року о 18 год. 39 хв. В с. Бересток, дорога М19429, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки “Форд Фокус”, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння очей. Пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки водій відмовився, в найближчий медичний заклад їхати також відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності адвокат Данильчук Н.Б. в обґрунтування своїх доводів зазначає, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, не здійснював рух на механічному транспортному засобі, так як автомобіль був припаркований, що підтверджується відеозаписами з нагрудної камери працівника поліції, який міститься в матеріалах справи.
Звертає увагу суду, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані (алкогольного чи наркотичного) сп`яніння, а одже доказова база має бути спрямована на одночасне доведення двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння.
Зазначає, що працівниками поліції не було оформлено та вручено направлення на медичний огляд ОСОБА_1 до медичного закладу, що є порушенням порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, передбаченого ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735(надалі — “Інструкція”),
Звертає увагу, що із долучених до матеріалів справи відеозаписів з нагрудних камер поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 мав бажання пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, однак працівники патрульної поліції відмовили йому у цьому.
Просить скасувати постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 02 червня 2026 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно останнього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Данильчука Н.Б., які підтримали подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Апеляційний суд констатує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 судом першої інстанції проведено у відповідності до розділу IV КУпАП, яким регламентовано порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення.
Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, диспозиція якої передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, із системного аналізу вищезазначених норм вбачається, що проходження в установленому порядку огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є обов`язком водія, а не його правом. 
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 513140 від 11.11.202, який був предметом дослідження місцевого суду,14.11.2025 року о 18 год. 39 хв. В с. Бересток, дорога М19429, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Форд Фокус, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння очей. Пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки водій відмовився, в найближчий медичний заклад їхати також відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП. 
В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
Протокол підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень та заперечень, що також підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП та складений уповноваженою на те особою визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудної камери працівників патрульної поліції та відеореєстратора із службового автомобіля працівників патрульної поліції.
Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівників патрульної поліції та відеореєстратором із службового автомобіля встановлено, що працівниками поліції було виявлено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 в с. Бересток, дорога М19429, який був зупинений працівниками патрульної поліції та повідомлено про причини зупинки транспортного засобу, а саме за порушення п. 34 Правил дорожнього руху.
Також в матеріалах справи міститься копія постанови серії ЕНА № 6152743 від 14.11.2025 року про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП.
Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом “Форд Фокус”, державний номерний знак НОМЕР_1 , спростовуються переглянутими відеозаписами із нагрудних камер поліцейських та відеореєстратора із службового автомобіля поліцейських. Так, як вбачається із відеозаписів, саме ОСОБА_1 був водієм вказано автомобіля, оскільки останній при спілкуванні з працівником поліції жодного разу не заперечував факту керування. 
Таким чином, заперечення стороною захисту факту керування транспортним засобом розцінюються апеляційним судом як обраний спосіб захисту з метою уникнення від відповідальності.  
Окрім того, оглянутим апеляційним судом відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівників патрульної поліції, встановлено, що під час спілкування з водієм ОСОБА_1 у останнього працівниками поліції були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, про що йому було повідомлено та неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу (алкотестера), так і в закладі охорони здоров`я. Проте ОСОБА_1 від виконання обов`язку, передбаченого пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України, категорично відмовився, у зв`язку з чим був повідомлений про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення. 
На запитання працівника патрульної поліції: “Ви відмовляєтесь від лікарні?”, ОСОБА_1 повідомив: “Від всього відмовляюсь”, а на запитання “В медичний заклад не їдете?”, ОСОБА_1 відповів: “Я машину не залишу” 
Доводи апелянта, що судом першої інстанції не взято до уваги очевидні докази, які свідчать про бажання ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я апеляційний суд розцінює як надумані та безпідставні.
Апеляційний суд зазначає, що відеозаписом об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення у об`ємі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні. 
Відеозаписи з нагрудних камер поліцейського суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Таким чином, відеозаписом чітко зафіксовано виявлене працівниками поліції правопорушення, а саме — відмова водія транспортного засобу, у якого наявні ознаки алкогольного сп`яніння, відповідно до встановленого порядку, пройти огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Тому, оцінюючи доводи апелянта про відсутність в дій ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, суд враховує, що водій, на неодноразово повторену пропозицію пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився і це давало підставу працівниками поліції зафіксувати виявлене правопорушення, склавши відповідний протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за порушення вимог п. 2.5 ПДР України.
Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 висловлював бажання пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі однак це було проігноровано поліцейськими, апеляційним суд вважає непереконливими, оскільки матеріалами відеофіксації стверджується, що такі висловлювання водія були поєднані з певними умовами і не супроводжувались діями, які б свідчили про дійсність його наміру пройти огляд в закладі охорони здоров`я.
Що стосується направлення в медичний заклад для огляду водія на стан сп`яніння, на яке також звертає увагу сторона захисту, то суд зазначає, що метою оформлення такого направлення є проходження водієм у відповідному закладі охорони здоров`я огляду з метою виявлення стану його сп`яніння у випадку відмови від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловлення незгоди з результатами такого огляду.
При цьому, сама по собі відсутність вручення направлення на медичний огляд, зважаючи на те, що водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, не свідчить про відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення, оскільки досліджені судом докази, у їх сукупності в повному обсязі підтверджують те, що працівниками поліції пропонувалось пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, зокрема і в медичному закладі, а також відмову ОСОБА_1 від проходження такого огляду. 
А тому доводи апелянта про те, що працівник патрульної поліції не видав направлення на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 , з урахуванням того, що останній від такого огляду відмовився, апеляційний суд вважає безпідставними та необґрунтованими.
Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.
Інші доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.
Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.
Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним. 
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. 
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Заліщицького районного суду Тернопільської області від 02 червня 2026 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 
Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Данильчука Н.Б. залишити без задоволення, а постанову Заліщицького районного суду Тернопільської області від 02 червня 2026 року щодо ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя