Справа № 212/11602/25 
2/212/786/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2026 року місто Кривий Ріг 
Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі: головуючого судді – Феняка О.Р., з участю секретаря судового засідання Луценко А.С., представника позивача Сороки І.В., розглянувши у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до СІВЕРСЬКОЇ МІСЬКОЇ ВІЙСЬКОВОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ БАХМУТСЬКОГО РАЙОНУ ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ; третя особа: ДЕПАРТАМЕНТ УПРАВЛІННЯ СПРАВАМИ ТА ЮРИДИЧНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ЧЕРКАСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ про визнання права власності, 

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до Покровського районного суду міста Кривого Рогу із позовною заявою до СІВЕРСЬКОЇ МІСЬКОЇ ВІЙСЬКОВОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ БАХМУТСЬКОГО РАЙОНУ ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ; третя особа: ДЕПАРТАМЕНТ УПРАВЛІННЯ СПРАВАМИ ТА ЮРИДИЧНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ЧЕРКАСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ про визнання права власності.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради, Черкаська обл. було відмовлено в проведенні реєстраційних дій через те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. У своєму рішенні державний реєстратор зазначив, відповідно до пункту 77 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про технічні характеристики такого закінченого будівництвом об`єкта, про прийняття його в експлуатацію та про присвоєння адреси, отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Тобто, підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт є відсутність однієї і більше відомостей, передбачених цим пунктом. З метою отримання відомостей про зареєстроване речове право на будинок було направлено запит до Комунального підприємства «Бахмутське бюро технічної інвентаризації», у відповідь було повідомлено, що відомості про реєстрацію зазначеного об`єкту нерухомого майна у підприємстві відсутні. Вказані обставини позбавляють позивача можливості здійснити державну реєстрацію житлового будинку в Державному реєстрі речових прав та, в свою чергу, позбавляє можливості володіти та розпоряджатися власністю - житловим будинком. У зв`язку з цим позивач змушений звернутися до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 19.11.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, розпочато підготовче провадження із проведенням підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 06.02.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.
Представник відповідача СІВЕРСЬКОЇ МІСЬКОЇ ВІЙСЬКОВОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ БАХМУТСЬКОГО РАЙОНУ ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІнаправив на адресу суду лист з проханням розглянути справу за відсутності представника відповідача та просив винести судове рішення на розсуд суду. 
Представник третьої особи ДЕПАРТАМЕНТУ УПРАВЛІННЯ СПРАВАМИ ТА ЮРИДИЧНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ЧЕРКАСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИповідомлявся належним чином, однак до суду не з`явився, про причини неявки суду не повідомили. 
Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі письмові докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, встановивши фактичні обставини справи, дійшов до такого висновку.
Судом встановлено, що відповідно до виписки з протоколу №81 від 16.05.1975 громадянина ОСОБА_1 наділили земельною ділянкою розміром 600 кв.м. в безстрокове користування на право будівництва будинку в АДРЕСА_1 . 
Відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності, з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно від 05 червня 1975 року ОСОБА_1 надали земельну ділянку в безстрокове користування на право будівництва будинку в АДРЕСА_1 , загальною площею 600 кв.м., також відповідно до договору ОСОБА_1 зобов`язаний побудувати цегляний будинок з житловою площею 49,0 кв.м., сарай розміром 3х4. 
Згідно з актом від 05.06.1975 представник Артемівського райвиконкому, відповідно до ради депутатів трудящих від 16.05.1975 зробив відвід земельної ділянки загальною площею 600кв.м., яка розташована в АДРЕСА_1 в користування ОСОБА_1 . Вказана земельна ділянка, разом з закріпленими на ній геотехнічними знаками, переданий присутньому при відводі забудовнику ОСОБА_1 .
Відповідно до дозволу №716 на виконання робіт виконком Артемівської районної ради депутатів трудящих громадянину ОСОБА_1 дозволено виконання робіт на земельній ділянці АДРЕСА_1 . 
Згідно технічного паспорту на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами від 29.09.1978, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , має наступні технічні характеристики: житловий будинок с п/підвалом літ. А-1-а-а2 загальною площею 162,1 кв. м, житловою площею 55,2 кв. м, гараж та літня кухня літ. Б, вбиральня літ. В, огорожа №№ 1-3. 
Рішенням від 14.07.2025 року № 79897946 Державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради, Черкаська обл., розглянувши заяву від 11.06.2025 року за реєстраційним номером 67393306 відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 жовтня 2011 року № 1141, встановив наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій, тобто подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
На даний час позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 18.11.2024 року №7102-5003529559 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Суд, надаючи оцінку доводам позивача та перевіряючи обґрунтованість заявлених ним вимог, виходить з такого.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28 лютого 2025 року № 376 (у редакції станом на час подачі позову), Сіверська міська територіальна громада віднесена до тимчасово окупованої російською федерацією території України.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.
Зі змісту рішення державного реєстратора прав на нерухоме про відмову у проведені реєстраційних дій вбачається, що державним реєстратором встановлено, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Ураховуючи, що відповідно до статті 328 цього Кодексу набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України (аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 920/615/16, від 05 вересня 2019року у справі № 907/310/18).
Стаття 392 ЦК України, в якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018року у справі № 760/14438/15-ц.
Отже, розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права за загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється. Тобто положення статті 392 ЦК України спрямовані на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача з передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами.
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Така правова позиція викладена у пункті 13 постанови Верховного Суду від 20 березня 2018року у справі № 910/1016/17, пункті 12 постанови від 17 квітня 2018року у справі № 914/1521/17).
Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
За встановлених у справі обставин, наявне рішення державного реєстратора про відмову в проведенні реєстраційних дій щодо належного ОСОБА_1 нерухомого майна безумовно свідчить про те, що його право власності не визнається, а тому воно підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за ним права власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності умови, що реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами були побудовані до 05.08.1992, та відповідно до Порядку проведення технічної інвентаризації, затвердженого постановою КМУ N 488 від 12.05.2023 та Постановою КМУ від 07.06.2017 N 406 не є самовільними та не потребують документів, що дають право на виконання будівельних робіт, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, що свідчить про дотримання чинних на той час дозвільних документів.
До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність).
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.
У справі «Рисовський проти України» («Rysovskyy v. Ukraine») (заява № 29979/04, рішення від 20 жовтня 2011року, набуло статусу остаточного 20 січня 2012 року) ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП], заява № 33202/96, пункт 120, ЕСНR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП], заява № 48939/99, пункт 128, ЕСНR 2004-ХІІ, «Megadat.com S.r.I. проти Молдови», заява № 21151/04, пункт 72, від 08 квітня 2008року, «Москаль проти Польщі», заява № 10373/05, пункт 51, від 15 вересня 2009року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010року, «Тошкуце та інші проти Румунії», заява № 36900/03, пункт 37, від 25 листопада 2008року) і сприятимуть юридичній визначеності в цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», пункт 128, «Беєлер проти Італії», пункт 119).
У пункті 71 рішення у справі ЄСПЛ «Рисовський проти України» («Rysovskyy v. Ukraine») зазначив, що принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип належного урядування може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.
На підставі викладеного, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем було доведено належними та допустимими доказами його право власності на житловий будинок, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дані відомості відсутні, позивач не може розпоряджатися своїм майном, а також ініціювати питання щодо отримання компенсації за зруйноване житло, що порушує його право власності, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке підлягаю захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України, у зв`язку з чим, заявлені ним позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 76, 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, 

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до СІВЕРСЬКОЇ МІСЬКОЇ ВІЙСЬКОВОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ БАХМУТСЬКОГО РАЙОНУ ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ; третя особа: ДЕПАРТАМЕНТ УПРАВЛІННЯ СПРАВАМИ ТА ЮРИДИЧНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ЧЕРКАСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ про визнання права власності – задовольнити.
Визнати за  ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який має наступні технічні характеристики: житловий будинок с п/підвалом літ. А-1-а-а2 загальною площею 162,1 кв. м, житловою площею 55,2 кв. м, гараж та літня кухня літ. Б, вбиральня літ. В, огорожа №№ 1-3.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач:СІВЕРСЬКА МІСЬКА ВІЙСЬКОВА АДМІНІСТРАЦІЯ БАХМУТСЬКОГО РАЙОНУ ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ, ЄДРПОУ 44762032, адреса: Донецька область, Бахмутський район, м. Сіверськ, вул. Центральна, буд.8.
Третя особа: ДЕПАРТАМЕНТ УПРАВЛІННЯ СПРАВАМИ ТА ЮРИДИЧНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ЧЕРКАСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, ЄДРПОУ 38764676, адреса: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Байди Вишневецького, буд. 36.
Повний текст рішення складено і підписано 27.04.2026.

Суддя: О. Р. Феняк