УХВАЛА

02 червня 2026 року 
м. Київ
справа №826/1646/15
адміністративне провадження №К/990/18443/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж.М.,
суддів: Радишевської О.Р.,  Соколова В.М., 
розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Рейніш Леонід Валерійович, про відвід колегії суддів Верховного Суду Желєзного І.В., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О. Р. від участі у розгляді справи № 826/1646/15 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України Головного управління МВС в місті Києві в особі Ліквідаційної комісії, Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві в особі Ліквідаційної комісії, Головного управління Національної поліції у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Київська міська організація Профспілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України про визнання протиправними та скасування індивідуальних актів,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України Головного управління МВС в місті Києві в особі Ліквідаційної комісії, Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві в особі Ліквідаційної комісії, Головного управління Національної поліції у м. Києві, у якому просив: 
- визнати нечинним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 30.01.2015 №59 о/с; 
- визнати незаконним звільнення позивача з посади; 
- зобов`язати відповідача поновити позивача на посаді. 
У подальшому представником позивача було подано уточнювальну позовну заяву, у якій просив:
- визнати протиправними та скасувати накази: Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_2. від 17.01.2015 №53 о/с "По особовому складу" у частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 , старшого інспектора дорожньо-патрульної служби (міліція м/б) 4-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби Державної автомобільної інспекції; начальника Головного управління МВС України в місті Києві Терещука О.Д. від 30.01.2015 № 59 о/с "Щодо особового складу" у частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 , старшого інспектора дорожньо-патрульної служби (міліція м/б) 4-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби Державної автомобільної інспекції, з органів внутрішніх справ на підставі п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади" від 16.09.2014 №1682-УII та пп. "а" п. 62 та п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;
- поновити на посаді старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 , старшого інспектора дорожньо-патрульної служби (міліція м/б) 4-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби Державної автомобільної інспекції;
- зобов`язати Головне управління національної поліції у м. Києві розглянути питання про продовження служби в поліції старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 , старшого інспектора дорожньо-патрульної служби (міліція м/б) 4-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби Державної автомобільної інспекції на відповідній посаді відповідно до приписів п. 9 Розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про національну поліцію";
- не застосовувати неконституційну норму підпункту 6 пункту 3 постанови КМУ від 09.12.2020 №1213 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100" та стягнути з ГУ МВС в місті Києві на користь позивача грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу, яке складає за: період з 17.01.2015 (наступний день після звільнення) до 06.11.2015- 277 383,44 грн; період з 07.11.2015 (день підвищення посадового окладу) до 11.12.2020 (останній день чинності п. 10 Порядку №100) - 1 069 565,77 грн; період 12.12.2020 до 17.04.2025- 1 497 303,62 грн та додатково компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати;
- допустити негайне виконання рішення у частині поновлення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 , старшого інспектора дорожньо-патрульної служби (міліція м/б) 4-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби Державної автомобільної інспекції та у частині стягнення з ГУ МВС в місті Києві грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць;
- стягнути моральну шкоду у сумі 972 000 грн з Міністерства внутрішніх справ України на користь позивача ;
- встановити Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві строк в один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили для подання звіту на виконання рішення.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27.05.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2026, у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із такими рішеннями, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2026 справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Желєзного І.В., суддів Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О. Р. 
Ухвалою Верховного Суду від 30.04.2026 касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27.05.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2026 у справі № 826/1646/15 залишено без руху. Надано скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків, зазначених у її мотивувальній частині.
07.05.2026 до Суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Рейніша Л.В. про відвід колегії суддів Верховного Суду Желєзного І.В., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р. від участі у розгляді справи № 826/1646/15.
На обґрунтування заяви представник позивача зазначає, що позивачем заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Однак в порушенні приписів пункту 4 частини 4 статті 12, статей 341,349 КАС України, ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року, колегія суддів визначила, що ця справа є малозначної та зобов`язала скаржника обґрунтувати застосування пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України в касаційній скарзі.
На думку представника позивача, колегія суддів не виконала свого обов`язку щодо викладення причин та обґрунтування свого рішення в достатньому обсязі для мотивованого рішення, процитувавши тільки чинне законодавство та зазначила тільки загальні мотиви відмови в застосуванні пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України, є всі підстави вважати, що колегія суддів при постановлені ухвали "не почула заявника", постановила невмотивоване рішення, яке порушує права заявника на справедливий суд.
Ураховуючи, що у період з 06.05.2026 до 12.05.2026 суддя Желєзний І.В. перебував у відпустці, 11.05.2026 суддя Радишевська О.Р. перебувала у відпустці, у період з 12.05.2026 до 18.05.2026 суддя Радишевська О.Р. перебувала у відрядженні, у період з 19.05.2026 до 28.05.2026 суддя Желєзний І.В. перебував у відпустці, питання щодо розгляду заявленого відводу вирішується після припинення обставин, які перешкоджали такому розгляду.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2026, який здійснено на підставі розпорядження в.о. заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 01.06.2026 № 588, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Мельник-Томенко Ж.М., судді: Радишевська О.Р., Соколов В.М.
Вирішуючи заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Рейніш Леонід Валерійович, у частині відводу судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Желєзного І.В., Верховний Суд зазначає про таке.
Так у статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) наведені підстави для відводу (самовідводу) судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.
Отже, мета відводу судді від участі у справі полягає у гарантуванні безсторонності суду під час розгляду конкретної адміністративної справи. Таким чином, процесуальний механізм відводу судді може бути застосовано виключно до судді, який бере участь у розгляді конкретної адміністративної справи.
Водночас суддя Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Желєзний І.В. відповідно до повторного протоколу розподілу судової справи між суддями від 01.06.2026 не входить до складу колегії суддів у цьому касаційному провадженні у справі № 826/1646/15.
Відтак відсутні підстави для вирішення питання відводу судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Желєзного І.В. від розгляду цієї справи та, відповідно, розгляду поданої ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Рейніш Леонід Валерійович, заяви у визначеному статтею 40 КАС України порядку.
За змістом частини другої статті 167 КАС України якщо заява (клопотання, заперечення) є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.
Ураховуючи викладене, подана ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Рейніш Леонід Валерійович, заява про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Желєзного І.В. у справі № 826/1646/15 підлягає поверненню заявнику без розгляду.
Перевіривши матеріали справи та доводи заяви про відвід в іншій частині, Верховний Суд вважає, що вказану заяву слід визнати необґрунтованою з таких підстав.
Підстави для відводу судді встановлені статтями 36 та 37 КАС України.
Зокрема, положення статті 36 КАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме:
1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;
2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;
3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;
5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі судді в розгляді адміністративної справи.
До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.
Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Метою запровадження інституту відводу судді (суддів) є гарантування безсторонності суду, зокрема, запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини (далі - Конвенція) гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до частини 3 статті 39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим.
У зв`язку із цим Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручання, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.
Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, справи "Білуха проти України", заява № 33949/02) обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:
1) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;
2) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.
Таким чином, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.
Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).
Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й у всіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.
Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.
Тому, коли сторони стверджують про те, що судді недостатньо об`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене". Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.
Доводи заявника зводяться до незгоди з ухвалою Верховного Суду від 30.04.2026 про залишення касаційної скарги ОСОБА_1 без руху.
Проте згідно з положеннями частини четвертої статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Отже, такі доводи заявника не можуть бути визнані обґрунтованими підставами для відводу та не можуть свідчити про упередженість суддів під час розгляду цієї справи. Особа, яка подала заяву про відвід суддів, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Таким чином, наведені скаржником у заяві про відвід суддів твердження, на переконання колегії суддів, є безпідставними та не підтверджуються жодними доказами.
Ураховуючи доводи заяви про відвід, Верховний Суд доходить висновку про їх необґрунтованість, оскільки заявником не наведено обставин, які свідчили б про пряму чи опосередковану заінтересованість судді у результатах розгляду цієї справи, а також викликали сумніви у неупередженості чи об`єктивності суддів.
Частиною 4 статті 40 КАС України встановлено, що, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.
Керуючись статтями 36, 39, 40, 248 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Рейніш Леонід Валерійович, про відвід судді Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду Желєзного І.В. від участі у розгляді справи № 826/1646/15 повернути скаржнику без розгляду.
Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Рейніш Леонід Валерійович, про відвід колегії суддів Верховного Суду Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О. Р. від участі у розгляді справи № 826/1646/15 визнати необґрунтованою.
Передати заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Рейніш Леонід Валерійович, про відвід колегії суддів Верховного Суду Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О. Р. від участі у розгляді справи № 826/1646/15, до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, для розгляду заяви.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
Ж.М. Мельник-Томенко
О.Р. Радишевська 
 В.М. Соколов ,
Судді Верховного Суду