Коростишівський районний суд Житомирської області 

Справа № 935/2425/25
Провадження № 2/935/238/26
РІШЕННЯ
Іменем України
07 травня 2026 року       м.Коростишів
Коростишівський районний суд Житомирської області у складі складі: головуючого - судді Рибнікової М.М., зі секретарем судового засідання Бондаренко Н.С., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Коростишів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про поділ житлового будинку, що є у спільній частковій власності,
установив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником 52/100 частини майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 224,8 кв.м., житловою площею 90,7 кв.м., та складові частини об`єкта нерухомого майна: літня кухня літ «Б», сарай літ. «В», гараж літ. «Ж», сарай літ. «З», гараж літ. «К», вбиральня літ. «У», огорожа № 1-4. Інша частина житлового будинку належить відповідачам у певних частинах. Зазначив, що його частина складається із конкретних приміщень, які ізольованими, є окремий вхід, вихід та необхідні комунікації. І частина будинку якою користується, виділена від частини відповідачів. Фактично частини житлового будинку та господарських будівель розділені в натурі, не мають спільного використання, які і земельна ділянка та двір. А юридично зазначене майно не розділене. У позасудовому порядку позивач та відповідачі не змогли дійти згоди щодо виділу в натурі належної їм частин житлового будинку. Тому з метою захисту своїх прав на користування та розпорядження своєю власністю змушений звернутися з даним позовом. Згідно технічного паспорту, який виготовлений 07.08.2013 року Комунальним технічної підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро інвентаризації» Житомирської обласної ради слідує, що частина житлового будинку садибного типу, за адресою: АДРЕСА_2 , що у даному документі позначена кв. АДРЕСА_3 , перебуває у користуванні позивача і складається:з першого поверху: коридору 1-1 площею 12,5 кв.м., ванної кімнати 1-2 площею 4,0 кв.м., кухні1-3 площею 8,3 кв.м., вітальні 1-4 площею 19,9 кв.м., коридору 1-5 площею 6,7 кв.м., житлової кімнати 1-6 площею 8,6 кв.м., житловох кімнати 1-7 площею 17,7 кв.м., житлової кімнати 1-8 площею 8,1 кв.м., що разом складає загальну площу 86,1 кв.м., житлову 34,4 кв.м., допоміжна -51,7кв.м., мансарда: коридору 1-9 площею 8,2 кв.м., вітальні 1-10 площею 17,5 кв.м., гардеробної 1-11 площею 6,2 кв.м., що разом складає загальну площу 31,9 кв.м., допоміжна 31,9 кв.м. Усього під кв. АДРЕСА_3 : 118,0 кв.м. загальної площі, 34,4 кв.м. житлової та 83,6 кв.м. допоміжної. Окрім частки у житловому будинку, у користуванні позивача перебувають господарські будівлі та споруди, а саме: літня кухня літ «Б», сарай літ. «В», гараж літ. «Ж», сарай літ. «3», гараж літ. «К», вбиральня літ. «У», огорожа № 1-4. Інша частина, яка позначена у технічному паспорті, як кв. АДРЕСА_4 яка перебуває у користуванні відповідачів та складається: веранди 1-1 площею 7,4 кв.м., кладовки 2-2, площею 4,3 кв.м., кухні 2-3 площею 10,6 кв.м., житлової кімнати 2-4 площею 10,2 кв.м., житлової кімнати 2-5 площею 18,7 кв.м., що разом складає: загальну площу 51,2 кв. м., житлову 28,9 кв.м., допоміжну 22,3 кв.м. А тому просить поділити житловий будинок та припинити право спільної часткової власності. 
Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 жовтня 2025 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 
В судовому засіданні 25 лютого 2026 протокольною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. 
Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Пояснили, що добровільно відповідачі не хочуть йти до нотаріальної контори для поділу майна а тому вони звернулись до суду.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. В матеріалах справи міститься заява, в якій зазначено, що розгляд справи проводити без його участі позовні вимоги визнає в повному обсязі та просили їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. В матеріалах справи міститься заява, в якій зазначено, що розгляд справи проводити без її участі позовні вимоги визнає в повному обсязі та просили їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. В матеріалах справи міститься заява, в якій зазначено, що розгляд справи проводити без її участі позовні вимоги визнає в повному обсязі та просили їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. В матеріалах справи міститься заява, в якій зазначено, що розгляд справи проводити без його участі позовні вимоги визнає в повному обсязі та просили їх задовольнити.
Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 52/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 . В цілому житловий будинок літ. «А», складає житловою площею 90,7 кв.м., загальною площею 224,8 кв.м., до нього належать: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», гараж літ. «Ж», сарай літ. «З», гараж літ. «К», вбиральня «У», огорожа №1-4., що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.10.2021, зареєстроване в реєстрі за № 1815 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.10.2021 за індексним номером витягу № 277783703.
Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за АДРЕСА_5 , який виготовлений станом на 07.08.2013, відповідно до експлікації приміщень до плану садибного (індивідуального) будинку літера «А» убачається, площа житлового будинку загальна 169,2 кв.м. із них житлова 63,3 кв.м. та допоміжна 1059 кв.м.
Земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер 1822510100:01:004:0016, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.10.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 1816 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Від 01.10.2021 за індексним номером витягу 277784594.
Земельна ділянка площею 0,0108 га, кадастровий номер 1822510100:01:004:0017, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.10.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 1817 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Від 01.10.2021 за індексним номером витягу 277785283.
Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України).
Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.
Водночас, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.
У відповідності до ч. 1, ч. 2 та ч. 3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
З аналізу ст. ст. 358, 364 ЦК України вбачається, що поділ (виділ частки) можливий лише за умови технічної можливості виділення кожному співвласнику нерухомості, яка відповідає розміру його частки.
Якщо виділ можливий із незначним відхиленням часток, допускається присудження грошової компенсації.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України). Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (ст. 380 ЦК України).
У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (ч. 1 ст. 120 ЗК України).
У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (ч. 4 ст. 120 ЗК України).
Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2) (пункт 1.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 року за № 774/14041 (в актуальній редакції далі - Інструкція)).
Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси (пункт 2.2. Інструкції).
Спори щодо поділу об`єктів нерухомого майна вирішуються в судовому порядку (пункт 2.7 Інструкції).
Завданням суду при розгляді відповідної категорії справ є встановлення можливості поділу об`єкта нерухомості, що перебуває в спільній частковій власності, який буде відповідати вимогам, що передбачені будівельними нормами та правилами, коли кожній зі сторін може бути виділена відокремлена частина будинку із самостійним виходом (квартира) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. З цією метою призначається судова будівельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої судом розглядається найбільш оптимальний варіант поділу нерухомого об`єкта в натурі відповідно до розміру ідеальних часток у спільній частковій власності.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.12.2019 року у справі № 171/228/15-ц (провадження № 61-5812св19) зазначено, що «визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна».
Як роз`яснив Верховний Суд України в постанові від 30.09.2015 року у справі № 6-цс15, оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 цього Кодексу та п. 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».
Відтак, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Відповідно до позовної заяви та наданого технічного паспорту, який виготовлений 07.08.2013 року містить лише відомості про нерухоме майно, яке може бути виділений (поділений) в натурі, однак не містить обґрунтованих відомостей щодо забезпечення автономного функціонування кожного з новоутворених об`єктів нерухомого майна, зокрема щодо можливості окремого інженерного забезпечення (електропостачання, водопостачання, водовідведення, опалення, вентиляції, за потреби газопостачання), включаючи питання встановлення окремих вузлів обліку, технічної можливості розділення мереж і підключення кожної частини як самостійного об`єкта. Крім того, не наведено аналізу відповідності запропонованого поділу вимогам державних будівельних норм та правил, а також не обґрунтовано, що такий поділ не призведе до неспівмірної шкоди житловому призначенню спірного об`єкта.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).
Заявляючи вимоги про поділ спірного будинку в натурі та припинення права спільної часткової власності, позивач повинен був надати належні та допустимі докази, щодо власності інших співвласників будинку, за адресою АДРЕСА_1 для встановлення спірних відносин. Якщо позивач не може самостійно отримати докази (наприклад, документи з банків, держреєстрів), він має право подати клопотання до суду про їх витребування, позивачем не було заявлено клопотання про витребування доказів, яких останній не в змозі подати. 
Також докази які б підтверджували реальну технічну можливість утворення самостійних ізольованих об`єктів нерухомого майна, здатних функціонувати автономно, а також відповідність такого поділу вимогам будівельних норм та правил і відсутність неспівмірної шкоди житловому призначенню об`єкта.
Однак матеріали справи не містять судової будівельно-технічної експертизи, ані інших належних доказів, які б у встановленому законом порядку підтверджували зазначені обставини. Наданий позивачем технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок за АДРЕСА_5 , який виготовлений задовго до тримання у власність дане нерухоме майно позивачем. Клопотань про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи для з`ясування технічної можливості поділу в натурі будинку на ізольованих, позивачем у ході розгляду справи не заявлено.
Таким чином, на підставі викладеного вище, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову щодо поділу будинку.
Суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Вимоги щодо припинення права спільної часткової власності також задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від вимог щодо поділу частки нерухомого майна в натурі.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 364, 365, 372 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 89, 141, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,
ухвалив:
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про поділ житлового будинку, що є у спільній частковій власності відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду до Житомирського апеляційного суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Позивач: ОСОБА_1 , адреса мешкання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідачі: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
. ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 .
ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя М.М. Рибнікова