Справа № 522/14554/25-Е
Провадження № 2/175/2331/25
РІШЕННЯ 
Іменем України
"18" травня 2026 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Журавель Т.С., за участю секретаря судового засідання Гусєвої К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 50038 грн. 56 коп. 
В обґрунтування позовних вимог вказано, що 27.11.2023 року ОСОБА_1 уклав кредитний договір №811495386 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 50038 грн. 56 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10400 грн та заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 39638 грн. 56 коп. Право вимоги ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором №811495386 від 27.11.2023 року перейшло до ТОВ «Таліон плюс» 28.11.2018 року на підставі договору факторингу №28/1118-01, відповідно до підписаного сторонами реєстру прав вимоги. 31.07.2024 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу 31/0724-01, відповідно до умов якого відступлено новому кредитору право вимоги за договором №811495386. 29.05.2025 року позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №811495386 від 29.05.2025 року на підставі договору факторингу №29/05/25-Е.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2025 року вказану цивільну справу передано на розгляд до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області.
Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.08.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
02.10.2025 року представником відповідача подано пояснення у справі, в яких зазначено, що позивачем не доведено факт переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором на первісному етапі, а саме, від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс». На думку відповідача, за відсутності належного підтвердження первісного переходу права вимоги, подальші його відступлення не можуть свідчити про набуття такого права останнім кредитором - ТОВ «ФК «ЕЙС». Крім того, представник відповідача звертає увагу, що наявні у матеріалах справи реєстри прав вимоги самі по собі не підтверджують набуття позивачем статусу кредитора щодо відповідача, оскільки є додатками до договору факторингу та його невід`ємною частиною. Також відповідач зазначає, що посилання позивача на продовження строку дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року шляхом укладення додаткових угод не спростовує необхідності чіткого визначення предмета договору на момент його укладення, оскільки чинність правочину залежить від визначеності його істотних умов, зокрема конкретного предмета договору факторингу.
Представник позивача у відповідь на письмові пояснення зазначив, що відступлення права вимоги здійснюється не в момент укладення договору факторингу, а з моменту підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, який є невід`ємною частиною такого договору. При цьому, реєстр може містити права вимоги, що виникли як до, так і після укладення договору факторингу. На думку представника позивача, відповідач помилково тлумачить положення договору, ототожнюючи момент його укладення з моментом переходу права вимоги, тоді як останній пов`язується саме з підписанням відповідного реєстру. У зв`язку з цим представник позивача вказує, що ТОВ «ФК «ЕЙС» належним чином підтвердило факт переходу права вимоги, оскільки надало договори факторингу та документи, які підтверджують передачу відповідного права, а доводи відповідача ґрунтуються на неправильному тлумаченні умов договору факторингу.
Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02.03.2026 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, розгляд справи просили здійснювати без їх участі.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Судом встановлено, що 27.11.2023 року ОСОБА_1 уклав кредитний договір №811495386 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», підписаний за допомогою одноразового ідентифікатору – 9983.
Відповідно до п. 2.1. договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 10 400 грн 00 коп. (десять тисяч чотириста грн. нуль коп.) на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога».
Положеннями п. 2.2. кредитного договору, сума кредитного ліміту, вказана у п. 2.1 договору, є максимальною сумою кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може перебувати у розпорядженні позичальника.
У відповідності до п. 2.3. договору, кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором у сумі 10 400 грн. (десять тисяч чотириста грн. нуль коп.) 27.11.2023 року, що є датою надання кредиту. 
Пунктом 5.1. договору, кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника з використанням реквізитів платіжної картки 5375-41XX-XXXX-7521, не пізніше ніж протягом трьох банківських днів з моменту укладення договору або ініціювання отримання чергового траншу за договором. 
На підставі п. 7.13. договору, позичальник зобов`язаний сплатити кредит, проценти за користування ним, неустойку та інші нарахування, передбачені договором, у випадку їх наявності, будь-яким доступним йому способом, включаючи, але не обмежуючись, способами, зазначеними на сайті кредитодавця. При цьому позичальник самостійно сплачує послуги фінансового посередника, надає платіжні послуги, у відповідності до тарифів останнього. Кредитодавець не встановлює додаткових плат за зарахування грошових коштів від позичальника на свій поточний рахунок.
Положеннями п. 8.3-8.4 договору, протягом дисконтного періоду кредитування зобов`язання позичальника щодо сплати процентів за фактичні дні користування кредитом визначаються наступним чином: за період від дати видачі кредиту до 10.12.2023 року (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 744,60 % річних, що на день укладення договору становить 2,04 % від суми кредиту за кожен день користування ним (дисконтна процентна ставка). У разі вчинення позичальником дій, передбачених п. 3.2 договору, щодо продовження дисконтного періоду (пролонгації) один або декілька разів, починаючи з наступного дня після 10.12.2023 року, проценти нараховуються за ставкою 745,67 % річних, що на день укладення договору становить 2,04 % на день від суми кредиту за кожен день користування ним (індивідуальна процентна ставка). Після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 % річних, що на день укладення договору становить 2,98 % на день від суми залишку кредиту, яка перебуває у позичальника, за кожен день користування кредитом.
Листом АТ «Універсал банк» від 01.04.2026 року за вих.№ БТ/Е-11363, було надано інформацію щодо емітованої банківської картки № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 .
Також, вказаним листом було підтверджено, що за період 27.11.2023 року до 02.12.2023 року на картковий рахунок № НОМЕР_1 відбулось зарахування коштів на суму 10400 грн, що підтверджується долученою випискою руху коштів по картці. 
Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 50038 грн. 56 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10400 грн та заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 39638 грн. 
28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, згідно реєстру прав вимоги №267 від 16.01.2024 року до договору факторингу 1 відступлено право вимоги щодо заборгованості відповідача по кредитному договору.
31.07.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс” та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу №31/0724-01, яким на підставі реєстру прав вимоги №2 від 31.07.2024 року було відступлено права вимоги за кредитним договором №811495386 від 27.11.2023 року.
Відповідно до договору факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступлено право вимоги за кредитним договором №811495386 від 27.11.2023 року до ТОВ «ФК «ЕЙС».
Згідно реєстру права вимоги від 29.05.2025 року за договором факторингу №29/05/25-Е, до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму заборгованості - 50038 грн. 56 коп.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів.
Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як встановлено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Суд звертає увагу, що ст. 628 ЦК України визначено, що договір, що укладається між Банком та клієнтом є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі але не виключно: договору банківського рахунка; договору про споживчий кредит.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано договір кредитної лінії №811495386, який містить, зокрема, відсоткові ставки за користування кредитними коштами та підписані особисто відповідачем електронними підписами. Також в матеріалах справи наявна виписка по руху коштів карткового рахунку позичальника, що підтверджує факт перерахування грошових коштів.
Щодо доводів відповідача про недоведеність факту переходу права вимоги до позивача за вказаними кредитним договором, суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 02.11.2021 року у справі № 905/306/17, належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
На підтвердження переходу до позивача права вимоги за кредитним договором, укладеними з відповідачем, позивачем було надано: договір факторингу, витяги з реєстру боржників за договорами факторингу з підписами та печатками сторін договору, що в свою чергу дозволяє дійти висновку, що ТОВ «ФК «ЕЙС» одержав від первісного кредитора право вимоги до боржника ОСОБА_1 за укладеним кредитним договором.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Дослідивши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши докази, суд доходить висновку, що позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 , який належним чином не виконав свої зобов`язання, у зв`язку з чим позовна заява є обґрунтуваною та такою, що підлягає задоволенню. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп.
Крім того, згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 29.05.2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025 року, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг становить 7000 грн.
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 27, 76-82, 141, 258, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України,-
УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, каб. 13, ЄДРПОУ: 42986956) заборгованість за кредитним договором №811495386 від 27.11.2023 року у розмірі 50038 грн (п`ятдесят тисяч тридцять вісім гривень) 56 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, каб. 13, ЄДРПОУ: 42986956,) сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн (сім тисяч гривень). 
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. С. Журавель