Справа № 201/618/26 
Провадження № 2/201/2035/2026

РІШЕННЯ
Іменем України
09 червня 2026 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Наумової О.С., 
за участю секретаря судового засідання Лучковської Я.Д., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного сервісного центру МВС про визнання права власності на транспортний засіб,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина
Короткий зміст позовної заяви

18 листопада 2015 року позивач ОСОБА_1 придбав у ТОВ «СТО-Автоторгсервіс» транспортний засіб, а саме, легковий автомобіль Виллис, 1944 року випуску, двигун № НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , що підтверджується Довідкою-рахунком № 484897 від 18 листопада 2015 року.
Транспортний засіб на час придбання перебував у пошкодженому стані та потребував реставрації. Тривалий час позивач займався реставрацією зазначеного автомобіля, оскільки транспортний засіб 1944 року випуску і на нього вкрай складно знайти відповідні деталі. Процес реставрації не закінчено до теперішнього часу.
08 листопада 2025 року позивач звернувся до Територіального сервісного центру МВС № 1248 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях з приводу перереєстрації вказаного транспортного засобу, однак отримав відмову № 31/29/1248/24/Ш-6475-6895-2025 від 10 грудня 2025 року з підстав того, що у зв`язку із змінами у законодавстві довідка-рахунок відсутня у переліку документів, що підтверджують правомірність придбання транспортного засобу.
Посилаючись на вимоги статей 316, 317, 321, 328, 334, 392 ЦК України та положення Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388, представник позивача просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності на легковий автомобіль марки ВИЛЛИС, 1944 року випуску, двигун № НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 .

Предмет позову

Визнати за ОСОБА_1 право власності на легковий автомобіль марки ВИЛЛИС, 1944 року випуску, двигун № НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 .

Заяви учасників процесу по суті справи

27 січня 2026 року до суду від представника Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС Павлюка Романа Олександровича надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що регіональний сервісний центр ГСЦ МВС не є юридичною особою, а відтак не може бути учасником у цивільному процесі. По суті представник зазначив, що відмова у здійсненні перереєстрації транспортного засобу обумовлена відсутністю у позивача передбачених чинною редакцією пункту 8 Порядку № 1388 документів, що підтверджують правомірність придбання, а не наявністю будь-якого майнового спору.

15 квітня 2026 року до суду від представника Головного сервісного центру МВС М`ясоєдової Катерини Олегівни надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У відзиві зазначила, що ГСЦ МВС є неналежним відповідачам, оскільки між ГСЦ МВС та позивачем відсутні будь-які цивільно-правові відносини; ГСЦ МВС не оспорює і не порушує право власності позивача на транспортний засіб. Сервісні центри МВС здійснюють виключно реєстрацію транспортних засобів, а не визнання права власності на них, та не можуть здійснювати реєстраційні дії на підставі документів, не передбачених Порядком № 1388. Оскільки з 19 листопада 2015 року довідка-рахунок виключена з переліку підстав для проведення реєстраційних дій, реєстрація/перереєстрація транспортного засобу на ім`я позивача наразі є неможливою без відповідного рішення суду.

17 квітня 2026 року представник позивача надав відповідь на відзив, у якій зазначено, що момент звернення позивача до сервісного центру не впливає на вирішення справи по суті, а сам факт наявності перешкод при спробі здійснити реєстрацію транспортного засобу свідчить про наявність сумнівів у правомірності набуття позивачем права власності на автомобіль. Крім того, чинна редакція пункту 8 Порядку № 1388 серед підстав для проведення реєстраційних дій прямо передбачає засвідчену копію рішення суду, яким визнається право власності на транспортний засіб.

Рух справи

Ухвалою судді від 19 січня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 26).
Ухвалою суду від 07 квітня 2026 року первісного відповідача – Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) замінено на належного відповідача – Головний сервісний центр МВС (а.с. 76).
Представник позивача – адвокат Яцковська І.О. у судове засідання надала заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, просила справу розглянути без її участі (а.с. 154, 155).
Представник відповідача – М`ясоєдова К.О. у судове засідання надала заяву, якою проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову, справу розглянути без її участі (а.с. 157, 158).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 18 листопада 2015 року придбав у ТОВ «СТО-АВТОТОРГСЕРВІС» легковий автомобіль ВИЛЛИС, 1944 року випуску, двигун № НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , на підставі Довідки-рахунку № 484897 від 18 листопада 2015 року (а.с. 12).
08 листопада 2025 року позивач звернувся до ТСЦ МВС № 1248 з питання перереєстрації транспортного засобу та отримав відмову від 10 грудня 2025 року за відсутністю у поданих документах тих, що передбачені пунктом 8 Порядку № 1388 для підтвердження правомірності придбання транспортного засобу.
Листом ТСЦ МВС № 1248 від 10 грудня 2025 року на його звернення від 08 листопада 2025 року щодо перереєстрації транспортного засобу на підставі довідки-рахунку відмовлено, оскільки довідка-рахунок відсутня в переліку документів, передбаченого п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. № 1371), що підтверджують правомірність придбання транспортного засобу (а.с. 8-11).

2.Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду

За приписами частини 1 статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своечасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. 
Згідно із пунктами 7, 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Відповідно до п.8 цього Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника, а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений між покупцем та суб`єктом господарювання, який є власником зареєстрованого за ним транспортного засобу і здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, підписаний уповноваженою особою такого суб`єкта господарювання та скріплений печаткою (у разі наявності); укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою; договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; рішеннями власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою, згідно з додатком 6, оформлений в електронній формі засобами Єдиного державного реєстру транспортних засобів підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів транспортного засобу та конкретного одержувача; документи, що підтверджують придбання транспортного засобу для необхідності використання його під час проведення оперативно-розшукових, контр розвідувальних, розвідувальних заходів та негласних слідчих (розшукових) дій відповідно до законодавства (крім транспортних засобів, не зареєстрованих у сервісних центрах МВС); митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу або зазначений у такому договорі окремий договір купівлі-продажу (викупу) предмета лізингу, або інший договір, визначений договором фінансового лізингу; акт про проведений електронний аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем; рішення про безоплатну передачу конфіскованого майна, винесене комісією, утвореною відповідно до пункту 11 Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 року № 985; акт про придбання майна на аукціоні з продажу майна боржників у справа про банкрутство (неплатоспроможність); договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений за результатами прилюдних торгів (аукціону) або електронних торгів, за яким продавцем виступає Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, або акт про реалізацію активів на електронних торгах, виданий Національним агентством з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів; акт про придбання товару на електронному аукціоні, виданий митним органом у разі продажу транспортних засобів у випадках, передбачених статтею 243 Митного кодексу України; договір купівлі-продажу, оформлений в електронній формі засобами електронного кабінету водія або Порталу Дія.
У той же час, 18 листопада 2015 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова № 941 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ з питань реєстрації транспортних засобів», яка безпосередньо стосується скасування використання довідки-рахунка при купівлі-продажу та оформленні транспортних засобів.
Таким чином, починаючи з 19 листопада 2015 року довідка-рахунок не є документом, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу для цілей його реєстрації.
Позивач звернувся 08 листопада 2025 року до ТСЦ МВС № 1248 з питання перереєстрації транспортного засобу, а отримав відмову від 10 грудня 2025 року за відсутністю у поданих документах тих, що передбачені пунктом 8 Порядку № 1388 для підтвердження правомірності придбання транспортного засобу.
Тобто, на момент звернення 08 листопада 2025 року до ТСЦ МВС № 1248 довідка - рахунок ще була документом, що підтверджує придбання транспортного засобу.
Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли в інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно.
Отже, за змістом статті 392 ЦК України належним відповідачем у справах про визнання права власності є особа – учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності позивача на майно.
Відповідно до частини 1 статті 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, що є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, звіркою і дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, присвоєнням буквено-числової комбінації номерних знаків, оформленням і видачею реєстраційних документів.
Відповідно до частини 4 статті 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація та облік транспортних засобів здійснюється територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.
Єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації) транспортних засобів врегульовано Порядком № 1388. Відповідно до пункту 3 цього Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться сервісними центрами МВС з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції транспортних засобів установленим вимогам правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне законодавство розмежовує набуття права власності та державну реєстрацію транспортного засобу. Сервісні центри МВС не здійснюють реєстрацію прав власності та майнових прав на транспортні засоби; вони є суб`єктами владних повноважень, що здійснюють облікові функції. При відмові у проведенні реєстраційних дій через ненадання документів, передбачених пунктом 8 Порядку № 1388, відповідний орган не оспорює і не порушує право власності особи на транспортний засіб.
Суд зауважує, що представник позивача посилається у відповіді на відзив, що позивач документ не втрачав, але не може зареєструвати транспортний засіб виключено через зміни у законодавстві, а відповідач у заявах по суті не оспорює право позивача. Відмова у здійсненні перереєстрації транспортного засобу обумовлена не наявністю у ТСЦ МВС спору або сумніву щодо права власності позивача на автомобіль ВИЛЛИС, а виключно через відсутність у переліку поданих позивачем документів таких, що передбачені чинною редакцією пункту 8 Порядку № 1388 для підтвердження правомірності придбання транспортного засобу.
За таких обставин між сторонами справи – позивачем ОСОБА_1 та відповідачем Головним сервісним центром МВС – відсутній будь-який цивільно-правовий спір стосовно права власності на спірний транспортний засіб. ГСЦ МВС не є учасником цивільно-правових відносин, що склалися, та не є особою, яка не визнає, порушує або оспорює право позивача на транспортний засіб.
Згідно зі статтею 392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи. Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин (такі висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 344/16879/15-ц).
Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК необхідно враховувати, що за змістом цієї норми судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.
Головний сервісний центр МВС, до якого заявлено вимоги позивача, заперечуючи проти позову, наголошував на тому, що відповідно до пункту 1 розділу І Положення про Головний сервісний центр МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1393 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх України 12.11.2025 № 786) Головний сервісний центр МВС є міжрегіональним територіальним органом з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України і не є тією особою, яка може оспорювати або не визнавати права власності фізичних чи юридичних осіб при здійсненні повноважень відповідно до чинного законодавства у сфері дорожнього руху, ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також здійснення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів.
Відповідно до частини 1 статті 34 Закону України "Про дорожній рух" державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, присвоєнням буквено-числової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформленням і видачею реєстраційних документів та/або їх формуванням в електронному вигляді.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 1388 державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції транспортних засобів установленим вимогам правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.
У пункті 8 Порядку № 1388 визначено перелік документів, якими підтверджується правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.
Системний аналіз наведених правових норм діє підстави для висновку, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків та проводиться з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).
Положеннями статті 34 Закону України "Про дорожній рух" та Порядку № 1388 регулюються та встановлюються обов`язки власників транспортних засобів та осіб, які використовують їх на законних підставах, зокрема щодо зняття з реєстраційного обліку, реєстрації транспортного засобу тощо. Однак реєстрація транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах не пов`язується із набуттям особою права власності на нього (такі висновки наведено в постанові Верховного Суду від 30.07.2019 у справі № 905/1053/18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 911/1278/20 (пункт 7.13) навела правовий висновок, за яким як положеннями частини 1 статті 334 ЦК щодо переходу права власності на рухоме майно, так і спеціальним законодавством, що регулює порядок обліку та реєстрації транспортних засобів, не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Порушення приписів про державну реєстрацію великотоннажного та технологічного транспортного засобу має наслідком заборону його експлуатації (користування рухомим майном). Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу.
У справі, що розглядається відповідач проводить лише державну реєстрацію (перереєстрацію) та зняття з обліку транспортних засобів, а між позивачем та відповідачем не існує будь-яких цивільно-правових відносин, у зв`язку з чим сервісний центр не може бути особою, яка не визнає, порушує або оспорює право позивача на транспортний засіб, оскільки у цих правовідносинах реєстрація транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах не впливає на набуття права власності на нього (аналогійний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 161/19385/19).
Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до статті 48 ЦПК України відповідачем є особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. 
Фактично між позивачем та відповідачем існує спір стосовно проведення державної реєстрації мотоцикла, а у разі незгоди з діями працівників сервісного центру позивач не позбавлений права звернутися до суду з адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 161/19385/19 (провадження № 61-10739св20) та постанові Верховного Суду від 13 травня 2019 року у справі № 757/35505/17-ц (провадження № 61-32445св18).
З огляду на те, що між позивачем і відповідачем відсутній спір, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат

Щодо судового збору

На підставі статті 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачеві у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати із відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128–131, 141, частиною 4 статті 223, 247, 259, 263–265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного сервісного центру МВС про визнання права власності на транспортний засіб – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 273 ЦПК України.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду. 

Повний текст рішення складений 09 червня 2026 року.

Суддя О.С. Наумова