Справа № 756/11902/25
Провадження № 2/756/6175/26

оболонський районний суд міста києва
 
РІШЕННЯ
іменем України
 
29 травня 2026 року м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Пукала А.В.,
за участю
секретаря судового засідання Пегети І.Е.,
представника відповідачів Руденка А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії
У С Т А Н О В И В:
 
КП «Київтеплоенерго» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою, в якій просило стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 198846,94 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.05.2018 по 31.10.2021 позивачем надавалися послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ), а з 01.11.2021, у зв`язку зі зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ).
На виконання вимог законодавства, згідно з яким послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору-приєднання про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, КП «Київтеплоенерго» підготувало та опублікувало договір про надання послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085), жодних заяв або повідомлень про відмову від надання послуг та договору від нього не надходило.
Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та/або централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води) за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги, у результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 30.06.2025 становить 198846,94 грн та складається із:
- заборгованості за послуги з централізованого опалення, яка утворилась до 01.05.2018, у розмірі 18 885,80 грн, інфляційні втрати у розмірі 3 267,24 грн, 3% річних у розмірі 800,96 грн;
- заборгованості за послуги з централізованого гарячого водопостачання, яка утворилась до 01.05.2018, у розмірі 18 023,80 грн, інфляційні втрати у розмірі 3 118,12 грн, 3% річних у розмірі 764,41 грн;
- заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 19 635,26 грн, інфляційні втрати у розмірі 3 396,90 грн, 3% річних у розмірі 832,75 грн;
- заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 37 538,86 грн, інфляційні втрати у розмірі 6 494,22 грн, 3% річних у розмірі 1 592,06 грн;
- заборгованості за послуги з теплової енергії, яка утворилась з 01.11.2021, у розмірі 27 109,02 грн, інфляційні втрати у розмірі 3 811,25 грн, 3% річних у розмірі 920,48 грн, пеня у розмірі 1 119,92 грн;
- заборгованості за послуги з постачання гарячої води, яка утворилась з 01.11.2021, у розмірі 40 433,65 грн, інфляційні втрати у розмірі 5 599,22 грн, 3% річних у розмірі 1 333,32 грн, пеня у розмірі 1 622,20 грн;
- заборгованості з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 1 477,24 грн;
- заборгованості з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 1 017,62 грн;
- заборгованості зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 52,64 грн.
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 грудня 2025 року позовну заяву задоволено.
Було вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 198846,94 грн.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06.04.2026 заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15.12.2025, ухвалене у цивільній справі № 756/11902/25 за позовною заявою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, скасовано.
Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Від відповідачів надійшли заперечення та письмові пояснення, в яких вони просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Свою позицію відповідачі обґрунтовували наступним.
Відповідачі зазначили, що позивач на підтвердження факту надання послуг та розміру заборгованості надав до позову лише розрахунки заборгованості, корінці нарядів за період з жовтня 2018 року по 24.03.2025 та довідку про обсяги споживання послуги з постачання теплової енергії і гарячої води за показниками вузла комерційного обліку теплової енергії (далі - КВОТЕ). Інших доказів матеріали справи, за твердженням відповідачів, не містять. Перелічені документи складено КП «Київтеплоенерго» в односторонньому порядку, без зазначення посади та прізвища, ім`я і по батькові відповідальної особи, без посилання на первинні бухгалтерські документи, на підставі яких їх було сформовано. Зокрема, довідка про обсяги споживання за показниками КВОТЕ не містить номера та дати її складання, отже зазначені документи не є належними та допустимими доказами та не підтверджують ані факт надання послуг у заявленому обсязі, ані розмір заборгованості.
Відповідачі звернули увагу на те, що, як убачається з корінців нарядів на підключення та відключення опалення, за опалювальні сезони 2018/2019, 2019/2020, 2020/2021, 2021/2022, 2022/2023, 2023/2024 та 2024/2025 років кінцева величина у корінцях нарядів як на дату початку, так і на дату завершення кожного сезону залишалась незмінною - на рівні 0,642 Гкал/год. За твердженням відповідачів, це свідчить про «нульове» споживання теплової енергії у будинку АДРЕСА_1 у відповідні періоди. Крім того, корінці нарядів, на думку відповідачів, не підтверджують обсягу спожитої послуги та її вартості, а засвідчують лише максимальну кількість теплової енергії (у Гкал/год), необхідну для підтримання нормативної температури в приміщеннях, забезпечення гарячою водою та вентиляцією.
Відповідачі послалися на положення ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», відповідно до якої зняття показань вузлів комерційного обліку щомісяця здійснюється виконавцем комунальної послуги у присутності споживача або його представника. За приписами ст. 10 Закону визначений за допомогою вузла комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги на опалення житлових та нежитлових приміщень, місць загального користування, гаряче водопостачання, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем та розподіляється між споживачами. На думку відповідачів, ст. 10 і ст. 11 Закону покладають на виконавця обов`язок зняти покази вузла обліку та здійснити розподіл вартості наданої послуги між споживачами багатоквартирного будинку. Відповідачі наголосили на тому, що, попри загальний обсяг спожитої будинком за період з 01.10.2018 по 30.06.2025 теплової енергії у 5 416,4800 Гкал, який зафіксовано у довідці за показниками КВОТЕ, розрахунку розподілу цього обсягу між квартирами багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 позивач до суду не надав, інформації про вузол обліку гарячої води та його покази також не подав. За твердженням відповідачів, без такого розрахунку перевірити правильність нарахування заявленої до стягнення суми неможливо.
Відповідачі послалися на ч. 1, 2 ст. 8 Закону, за якими рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем на основі показань вузла комерційного обліку, надаються споживачу щомісяця на паперовому носії. На обґрунтування своєї позиції відповідачі зазначили, що згідно з ч. 3 ст. 8 Закону рахунок повинен містити, зокрема: найменування та платіжні реквізити виконавця; адресну інформацію та ідентифікацію споживача; період, за який здійснюється нарахування; загальну суму до сплати; поле для внесення показань; обсяг спожитої теплової енергії та води за поточний період; діючі ціни і тарифи; стан розрахунків. На думку відповідачів, ненадання виконавцем у паперовому вигляді рахунку, який відповідає вимогам ч. 3 ст. 8 Закону, позбавляє споживача можливості оплатити спожиті послуги та перевірити правильність їх нарахування. Доказів виконання обов`язку щодо щомісячного оформлення та надсилання таких рахунків позивач, за твердженням відповідачів, суду не надав.
Відповідачі послалися на пп. 11, 12, 14 і 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання таких послуг, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630. За змістом цих пунктів плата за спожиту воду нараховується пропорційно кількості мешканців квартири, які не мають квартирних засобів обліку, а плата за теплову енергію - пропорційно опалюваній площі квартири. Покази будинкових засобів обліку знімаються представником виконавця один раз на місяць у присутності постачальника та представника споживачів. Плата вноситься споживачем на підставі платіжного документа. На думку відповідачів, відсутність такого платіжного документа свідчить про відсутність підстав для внесення плати.
Крім того, згідно з пп. 7, 19, 24, 34 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 № 830, та пп. 8, 20, 36 Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182, визначення кількості та якості послуги здійснюється за показаннями вузла комерційного обліку, розподіл між споживачами - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення відповідно до Методики розподілу, рахунок на оплату спожитої послуги надається споживачу щомісяця на безоплатній основі, не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати. На думку відповідачів, виконавець обов`язково має формувати рахунок на основі показань засобу вимірювальної техніки та надавати споживачу його паперовий примірник.
Відповідно до абз. 2 п. 5, п. 11, 17, 22, 32, 33 типового договору про надання послуги з постачання теплової енергії та абз. 2 п. 5, п. 12, 19, 33 типового договору про надання послуги з постачання гарячої води, опублікованих на офіційному вебсайті КП «Київтеплоенерго», обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу, спожитого у будинку, за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла комерційного обліку; зняття показань здійснюється виконавцем щомісяця; розподіл спожитого обсягу здійснює виконавець; розрахунковим періодом є календарний місяць; рахунок на оплату спожитої послуги формується та надається виконавцем не пізніше ніж за 10 днів до граничного строку внесення плати. На думку відповідачів, наведені договірні умови зобов`язують КП «Київтеплоенерго» щомісяця визначати обсяг теплової енергії та гарячої води, спожитих у будинку, за показаннями вузла комерційного обліку, розподіляти їх за визначеною формулою та надавати споживачу рахунок. Доказів виконання цих умов, за твердженням відповідачів, позивач не подав.
Відповідачі звернули увагу на те, що з матеріалів справи вбачається набуття позивачем права вимоги до відповідачів щодо заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення (18 885,80 грн) та з централізованого постачання гарячої води (18 023,80 грн) на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 № 602-18, укладеного з ПАТ «Київенерго». На думку відповідачів, жодних доказів наявності такої заборгованості, часу та підстав її виникнення, складених попереднім надавачем послуг - ПАТ «Київенерго», - матеріали справи не містять. Розрахунок боргу за період до 01.05.2018 складено самим КП «Київтеплоенерго», яке у відповідний період послуг не надавало. На обґрунтування своєї позиції відповідачі послалися на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, відповідно до якої розрахунок, складений лише однією зі сторін, по суті є її твердженням і сам по собі не створює для суду обов`язку вважати обставини, зазначені в такому твердженні, доведеними. За твердженням відповідачів, розрахунок боргу за послуги, надані до 01.05.2018, не може бути зроблений особою, яка ці послуги не надавала, та є неналежним доказом, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за період до 01.05.2018 є недоведеними та задоволенню не підлягають.
Відповідачі звернули увагу на те, що позивач, стверджуючи про статус виконавця послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, не додав до позову копії діючої у спірний період ліцензії НКРЕКП. На думку відповідачів, матеріали справи не містять доказів того, що КП «Київтеплоенерго» є надавачем послуг на території м. Києва, а отже не підтверджено можливості укладення з ним публічного договору приєднання.
Відповідно до доданого до позову витягу з реєстру територіальної громади м. Києва у кв. АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання чотирьох осіб, тоді як позов пред`явлено лише до двох відповідачів. На думку відповідачів, це свідчить про необґрунтоване покладення на них сплати заборгованості, частина якої припадає на інших осіб, які проживають у квартирі. Крім того, відповідачі послалися на Порядок декларування та реєстрації місця проживання, затверджений постановою КМУ від 07.02.2022 № 265, та зазначили, що наданий позивачем документ є лише переліком прізвищ та дат народження чотирьох осіб без відомостей про період їхньої реєстрації за адресою та підтвердження реєстрації на дату звернення з позовом.
Відповідачі зазначили, що позивачем не надано доказів, які підтверджують опалювану площу кв. АДРЕСА_1 - параметр, що, на думку відповідачів, суттєво впливає на формулу розрахунку заборгованості. Не надано також доказів, які б засвідчували особу власника квартири. За твердженням відповідачів, наданий позивачем розрахунок є недостовірним та містить логічні суперечності: нарахування здійснено виходячи зі сталої кількості - чотирьох осіб, а стягнення проводиться з двох.
Враховуючи положення ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», наданий позивачем розрахунок не є первинним документом, не містить підписів відповідальних осіб та не є витягом із регістрів аналітичного обліку (картки особового рахунку чи оборотно-сальдової відомості), які би дозволили перевірити щомісячні нарахування. За твердженням відповідачів, врахування доказів, складених позивачем в односторонньому порядку, є порушенням балансу інтересів сторін та принципу змагальності сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Представник відповідачів Руденко А.О. у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, з мотивів, наведених у запереченнях та письмових поясненнях, також заявив про застосування строку позовної давності.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
Відтак з 01.05.2018 надання послуг з постачання теплової енергії здійснює КП «Київтеплоенерго».
Правовідносини з постачання теплової енергії та гарячої води між постачальною організацією та споживачем (фізичною особою) починаючи з 01.11.2021 року здійснюється на підставі Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води, затверджених постановою КМУ від 11.12.2019 року № 1182, Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою № 830 від 21.08.2019 року.
Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з центрального опалення, послуг з центрального постачання холодної води, послуг з центрального постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.
На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.
Плата за абонентське обслуговування розраховується КП «Київтеплоенерго» на одного абонента (один особовий рахунок) на місяць з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем про надання комунальних послуг».
Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24.12.2019 № 2244 у відповідності до ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» встановлено внески за обслуговування КП «Київтеплоенерго» вузлів комерційного обліку комунальних послуг, а саме вузлів комерційного обліку послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води.
Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання відповідачів.
За вказаною адресою постачання теплової енергії здійснює КП «Київтеплоенерго» за відкритим особовим рахунком.
Відповідно до пп. 6, 13 ст. 1 Закону споживачем житлово-комунальних послуг є індивідуальний або колективний споживач, до кола яких, зокрема, належить фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання виконує належним чином, здійснює надання житлово-комунальних послуг.
Відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги, у результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 30.06.2025, за твердженням позивача, становить 198846,94 грн та складається із:
- заборгованості за послуги з централізованого опалення, яка утворилась до 01.05.2018, у розмірі 18 885,80 грн, інфляційні втрати у розмірі 3 267,24 грн, 3% річних у розмірі 800,96 грн;
- заборгованості за послуги з централізованого гарячого водопостачання, яка утворилась до 01.05.2018, у розмірі 18 023,80 грн, інфляційні втрати у розмірі 3 118,12 грн, 3% річних у розмірі 764,41 грн;
- заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 19 635,26 грн, інфляційні втрати у розмірі 3 396,90 грн, 3% річних у розмірі 832,75 грн;
- заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 37 538,86 грн, інфляційні втрати у розмірі 6 494,22 грн, 3% річних у розмірі 1 592,06 грн;
- заборгованості за послуги з теплової енергії, яка утворилась з 01.11.2021, у розмірі 27 109,02 грн, інфляційні втрати у розмірі 3 811,25 грн, 3% річних у розмірі 920,48 грн, пеня у розмірі 1 119,92 грн;
- заборгованості за послуги з постачання гарячої води, яка утворилась з 01.11.2021, у розмірі 40 433,65 грн, інфляційні втрати у розмірі 5 599,22 грн, 3% річних у розмірі 1 333,32 грн, пеня у розмірі 1 622,20 грн;
- заборгованості з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 1 477,24 грн;
- заборгованості з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 1 017,62 грн;
- заборгованості зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 52,64 грн.
Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Як передбачено ст. 162 ЖК України, власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року № 1405 внесено зміни до постанови від 5 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», якими відновлено нарахування неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги (за виключенням територій, на яких ведуться бойові дії).
Суд враховує доводи відповідачів про безпідставність боргу до 01.05.2018 з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що позивач КП «Київтеплоенерго» посилався зокрема на те, що на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного з ПАТ «Київенерго», він набув право вимоги до відповідачів щодо заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 18 885,80 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 18 023,80 грн.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Разом з тим, заявляючи вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання, позивач не звернув уваги, що жодного доказу наявності такої заборгованості, часу та підстав її виникнення, які повинні бути складені попереднім надавачем послуг - ПАТ «Київенерго» матеріали справи не містять, окрім розрахунку складеного позивачем, який таких послуг на той час не надавав.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).
За змістом ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Всупереч вимогам зазначених норм закону, позивач, стверджуючи про отримання права вимоги зазначеної заборгованості від ПАТ «Київенерго», не надав суду належним чином засвідченої копії, наявна в матеріалах справи фотокопія першої та останньої сторінки договору не є оригіналом, не є засвідченою належним чином копією та не є засвідченим витягом, що в силу вимог ст. 95 ЦПК України не дає суду підстав вважати дану фотокопію письмовим доказом.
Тому суд не приймає до уваги вказані розрахунки заборгованості з постачання теплової енергії та гарячої води в період до 01 травня 2018 року, які зроблено та подано позивачем, оскільки такі розрахунок по суті є лише твердженням позивача, яке не створює для суду обов`язок вважати обставини, зазначені в такому твердженні доведеними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 18 885,80 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 18 023,80 грн не є доведеними та задоволенню не підлягають. Відповідно, нараховані на ці суми інфляційні втрати у розмірі 6 385,36 грн та 3 % річних у розмірі 1 565,37 грн, будучи похідними від основних вимог, також стягненню не підлягають.
Отже, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості, яка виникла до 01 травня 2018 року у загальному розмірі 44860,33 грн слід відмовити.
Щодо доводів відповідачів про ненадання паперових рахунків на оплату послуг, суд зазначає, що обов`язок оплати спожитих житлово-комунальних послуг виникає на підставі закону та публічного договору приєднання, а не на підставі рахунку. Наявність або відсутність платіжного документа (рахунка) сама по собі не звільняє споживача від обов`язку оплатити фактично спожиті послуги.
Доказів звернення до виконавця з повідомленням про неотримання платіжних документів матеріали справи не містять. Більше того, відповідач не позбавлений можливості отримати інформацію про стан особового рахунку через офіційні канали виконавця (вебсайт, кол-центр, центр обслуговування споживачів).
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, та підтверджене постановою Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, відповідно до яких споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Щодо доводу відповідачів про суб`єктний склад справи, а саме незалучення інших відповідачів, які також зареєстровані у квартирі, суд наголошує, що відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати.
За правилом ч. 1 ст. 543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання солідарного обов`язку як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Чинне законодавство не передбачає обов`язкової процесуальної співучасті усіх зареєстрованих у житлі осіб; визначення кола відповідачів є правом позивача (ст. 175 ЦПК України).
Зазначене узгоджується з правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.06.2024 у справі № 161/8822/19 (пп. 87-88), а також у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 607/2759/16-ц.
Доводи відповідача про те, що у квартирі зареєстровано чотирьох осіб, не змінюють обсягу солідарного обов`язку відповідачів, враховуючи, що саме позивачу належить право визначати коло відповідачів.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.
Щодо доводу відповідачів про те, що позивачем не доведено площу квартири та власника, то він спростовується тим, що по-перше, опалювана площа кв. АДРЕСА_1 безпосередньо відображена в розрахунку заборгованості, наданому позивачем, і входить до формули нарахування. Відповідач у запереченнях не вказав ані фактичну, на його думку, площу квартири, ані власного контр-розрахунку.
Суд наголошує, що саме відповідачі, як користувачі житлового приміщення мають можливість надати правовстановлюючі документи чи документи технічної інвентаризації щодо квартири на підтвердження невідповідності зазначеної позивачем площі квартири, чи заявити клопотання про витребування доказів. Разом з тим, правом спростувати доводи позивача в цій частині та надати відповідні докази (ініціювати питання про їх витребування) відповідачі не скористалися.
Щодо доводу відповідачів про відсутність доказів на підтвердження факту та обсягів надання послуг суд виходить з того, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається.
Розрахунки заборгованості є чіткими та зрозумілими, із зазначенням нарахованих помісячно сум, обсягу наданих послуг, опалювальної площі, діючого тарифу. Тарифи на комунальні послуги, затверджені розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), які офіційно оприлюднені, є загальновідомими та доступними на веб-сайті kte.kmda.gov.ua із обранням необхідного періоду.
Відповідач не навів переконливих доводів щодо невідповідності тарифів та порядку розрахунку. Контррозрахунок заборгованості відповідач також не надав, що є його процесуальним обов`язком відповідно до приписів статей 12, 81 ЦПК України, а тому він несе ризик невчинення таких дій у вигляді відсутності фактичних заперечень щодо нарахованих позивачем сум заборгованості.
Розрахунок суми боргу або переплат сформовано програмним забезпеченням в автоматичному режимі, на підставі наявних об`єктивних даних, що формуються за звітній період у відповідності з Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, а тому, за відсутності обґрунтованих доводів щодо його неправильності, у суду відсутні підстави ставити його під сумнів.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до КП «Київтеплоенерго» із заявами про здійснення перерахунку заборгованості в зв`язку з невідповідністю нарахованих позивачем сум оплати житлово-комунальних послуг показникам лічильників або обсягам споживання.
Посилання відповідача на ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є безпідставним, оскільки розрахунок заборгованості споживача за житлово-комунальні послуги не є первинним бухгалтерським документом у розумінні цього Закону, а є аналітичною довідкою виконавця, складеною на підставі регульованих тарифів та показів вузла комерційного обліку.
Доводи про відсутність у матеріалах справи первинних бухгалтерських документів не є достатніми для висновку про те, що у відповідача відсутній обов`язок зі сплати наданих позивачем послуг.
У матеріалах справи міститься довідка про ідентифікацію вузла обліку (лічильник СУПЕРКОМ-01-1, заводський № 2811), період обліку (01.10.2018 - 30.06.2025), обсяг спожитої будинком теплової енергії (5416,4800 Гкал).
Щодо доводу відповідачів про те, що довідка КВОТЕ без реквізитів є неналежним доказом, суд зазначає, що довідка про обсяги споживання послуги за показниками вузла комерційного обліку теплової енергії (КВОТЕ) є інформаційним документом виконавця, який у сукупності з корінцями нарядів на підключення/відключення опалення, актом готовності КВОТЕ до роботи та помісячним розрахунком є достатніми доказами для встановлення обсягу та вартості спожитих послуг.
Доводи відповідача про складання довідки в односторонньому порядку не спростовують самих показів вузла комерційного обліку - відповідач не надав відомостей про вихід його з ладу, скарг на показання або власних альтернативних показань.
Суд відхиляє доводи відповідачів про "нульове споживання" теплової енергії, обґрунтовані незмінністю величини 0,642 Гкал/год у корінцях нарядів. Зазначена величина є показником теплового (граничного) навантаження на будинок, а не обсягом фактично спожитої теплової енергії; її незмінність на початку та в кінці опалювального сезону свідчить про сталість технічних параметрів підключення, а не про відсутність споживання. Обсяг фактично спожитої будинком теплової енергії визначається за показаннями вузла комерційного обліку і за період з 01.10.2018 по 30.06.2025 склав 5416,4800 Гкал. Ототожнення відповідачами теплового навантаження (Гкал/год) з обсягом спожитої енергії (Гкал) є технічно некоректним.
Щодо доводів відповідачів про відсутність розрахунку розподілу між квартирами, то він спростовується тим, що відповідно до ст. 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», п. 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії (постанова КМУ від 21.08.2019 № 830), п. 8 Правил надання послуги з постачання гарячої води (постанова КМУ від 11.12.2019 № 1182) та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (наказ Мінрегіону від 22.11.2018 № 315) у разі відсутності в споживача індивідуального (квартирного) лічильника та вузлів розподільного обліку обсяг послуги розподіляється пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача.
Формула, відтворена самим відповідачем у письмових поясненнях, відображає саме цей механізм: обсяг по квартирі = (загальний обсяг будинку ? площа квартири) / загальна опалювана площа будинку. Помісячний розрахунок виконавця формується автоматично за цією формулою на підставі показів КВОТЕ.
Доказів того, що в кв. 56 встановлено індивідуальний лічильник теплової енергії або вузол розподільного обліку (показання якого передавались виконавцю), відповідач не надав. За відсутності таких засобів обліку нарахування за пропорційним методом є правомірним.
Відповідач не надав власного контр-розрахунку, який би доводив інший обсяг спожитої кв. 56 теплової енергії - не вказав ані фактичну опалювану площу, ані суму, яку, на його переконання, він мав би сплатити.
Щодо відсутності ліцензії НКРЕКП суд зазначає, що КП «Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з виробництва та постачання теплової енергії на території м. Києва на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591, яким відповідне підприємство наділене правом провадження цього виду господарської діяльності.
Більше того, статус КП «Київтеплоенерго» як виконавця послуг з постачання теплової енергії та гарячої води у м. Києві з 01.05.2018 неодноразово досліджувався Верховним Судом і не ставився під сумнів.
Доводи відповідачів про обов`язок позивача додати до позову копію ліцензії НКРЕКП є безпідставними та не виключають можливості стягнення оплати за фактично спожиті послуги, оскільки чинне законодавство не пов`язує право виконавця на стягнення такої оплати з наявністю в матеріалах справи копії ліцензії.
Заперечуючи проти позову, відповідачі просили застосувати строк позовної давності.
Відповідно до ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Оскільки обов`язок щодо сплати за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води виникає у споживача кожного місяця, позовна давність підлягає застосуванню до кожного з платежів окремо.
Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин, строк дії якого неодноразово продовжувався, а скасований він був з 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.
Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2120-IX набрав чинності 17.03.2022.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.
Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24, в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі - на строк дії воєнного стану).
Пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14 травня 2025 року (зміни набрали чинності з 04.09.2025).
Відтак, КП «Київтеплоенерго» в межах строку позовної давності має право на стягнення лише заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка утворилася, починаючи з 02 квітня 2017 року. Заборгованість, яка утворилася до вказаної дати стягненню не підлягає.
Оскільки в межах позовної давності перебуває заборгованість, нарахована з 02.04.2017, а в стягненні боргу за період до 01.05.2018 відмовлено з інших підстав, застосування позовної давності на обсяг задоволених вимог не впливає.
Таким чином, з урахуванням наведених мотивів суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
 
Позовну заяву Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії - задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 153 986,61 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 1 172,44 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 1 172,44 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», ЄДРПОУ 40538421, адреса: 01001, м. Київ, пл. Івана Франка, 5.
Відповідач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя          Андрій ПУКАЛО