Справа № 459/346/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2026 року        місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Чепки В.В., за участю секретаря судового засідання - Авдєєвої К.Т., представника позивача - Цімури Я.В. (у режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Цімури Яромира Володимировича, поданої в інтересах  ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: відділ у справах дітей Шептицької міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шептицької міської ради, Військова частина № НОМЕР_1 Національної гвардії України, про неналежне виконання матір`ю батьківських обов`язків та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,
в с т а н о в и в:
28 січня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Цімура Яромир Володимирович, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ у справах дітей Шептицької міської ради про неналежне виконання матір`ю батьківських обов`язків та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини. 
В обґрунтування позову посилається на те, що 06 червня 2012 року між Позивачем - ОСОБА_1 , та Відповідачкою - ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_4 .
Попри це, сімейне життя у подружжя не склалось, згодом вони стали проживати окремо. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21 березня 2018 року у справі № 459/477/18 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було розірвано.
Позивач вказує, що його син, ОСОБА_6 , був зареєстрований за місцем реєстрації своєї матері, відповідачкою, однак увесь цей час проживав разом зі позивачем, ОСОБА_7 , та своїми дідом і бабою (батьками ОСОБА_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 . 
Повідомляє, що 22 лютого 2022 року ОСОБА_2 уклала другий шлюб із ОСОБА_8 , який було зареєстровано у Мелітопольському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Мелітопольському районі Запорізької області Південно-Східного МРУЮ МЮ (м. Дніпро), актовий запис №91. У червні 2022 року ОСОБА_1 звертався із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.
Позивач вказує, що ОСОБА_2 втратила будь-який інтерес до сина ОСОБА_9 3 моменту, відколи вони із Позивачем перестали разом проживати. Так, ОСОБА_2 не цікавиться життям сина, не виконує своїх батьківських обов?язків щодо виховання дитини, не зустрічається та не спілкується з ним, не утримує його матеріально. Фактично, виховання та утримання ОСОБА_4 здійснює ОСОБА_10 самостійно. Так, з 16.10.2023 року місце проживання ОСОБА_4 зареєстровано за адресою проживання його батька - ОСОБА_1 . Окрім ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за цією адресою також зареєстровані та проживають батьки Позивача - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які допомагають йому у вихованні дитини. 
Рішення суду про вирішення спору зі ОСОБА_2 щодо виховання та утримання дитини - ОСОБА_4 , та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини необхідне позивачу для подальшого отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини та отримання відстрочки від мобілізації.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Червоноградського міського суду Львівської області від 28.01.2025 справа розподілена судді Мельникович М.В.
Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 31.01.2025 справу передано за підсудністю до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.02.2025 справа розподілена судді Чепці В.В.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.03.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 12.06.2025 ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.03.2025 скасовано та відправлено справу для продовження розгляду. 
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.06.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.
01.08.2025, 30.09.2025, 19.11.2025, 09.12.2025 від представника позивача надходили заяви про відкладення розгляду справи.
08.12.2025 від відповідачки ОСОБА_2 надійшла нотаріально посвідчена заява від 08.12.2025 про визнання позову, просить розглядати справу без її участі.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.12.2025 залучено до участі у справі Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шептицької міської ради Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору.
29.12.2025 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України надійшла заява просить розгляд справи проводити за відсутності представника третьої особи, при прийняття рішення покладається на розсуд суду.
16.03.2026 від Виконавчого комітету Шептицької міської ради надійшла інформація, отримана за результатами проведення обстеження умов проживання неповнолітнього.
Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив задовольнити. Зазначив, що батько не звертався до суду позовом про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини, оскільки вважає, що вона не має можливості надавати таку допомогу. З позовом про позбавлення матері батьківських прав позивач також не звертався, оскільки вважає це крайнім заходом щодо відповідачки. Водночас зазначив, що позивач проходить військову службу у АДРЕСА_2 , де і проживає, на вихідні приїжджає до сина.
Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце судових засідань повідомлялася у встановленому законом порядку.
Враховуючи, що відповідачка належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за її відсутністю та згідно частини 4 статті 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Суд, заслухавши вступне слово сторони позивача, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази, наявні в матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.06.2012. Від шлюбу мають дитину, сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Червоноградського міського управління юстиції Львівської області від 08.08.2012, про що складено актовий запис №448.
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області справа №459/477/18 шлюб між позивачем та відповідачкою розірваний. У межах розгляду справи про розірвання шлюбу судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з 2015 року.
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області справа №459/1335/22 позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 . 
Відповідно даних витягу з Реєстру територіальної громади №2023/009279846 від 13.11.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з даних витягу з Реєстру територіальної громади №2023/009279873 від 13.11.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Витягом з Реєстру територіальної громади №2023/009280103 від 13.11.2023 встановлено, що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі витягу з Реєстру територіальної громади №2023/009279795 від 13.11.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
З інформації, наданої виконавчим комітетом Шептицької міської ради, отриманої за результатами обстеження умов проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що дитина перебуває на утриманні батька та фактично проживає разом із дідусем та бабусею. Батьки дитини розлученні, матір проживає в Закарпатській області, вихованням дитини не займається та матеріально не допомагає. Під час обстеження житлово-побутових умов встановлено, що за місцем проживання створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, житлове приміщення відповідає санітарним та побутовим вимогам, дитина забезпечена необхідними умовами для навчання, відпочинку та повсякденного життя, встановлено, що умови проживання є належними та відповідають найкращим інтересам дитини, дитина перебуває під належним доглядом дідуся та бабусі, матеріальне забезпечення ОСОБА_4 займається зі слів бабусі та дідуся батько дитини ОСОБА_1 , який перебуває на службі у Збройних Силах України.
Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, шо працівниками відділу у справах дітей Шептицької міської ради проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Вказано, що житло розміщене на 4 поверсі 9-ти поверхового будинку, складається з двох кімнат з газо-, водопостачанням, опаленням. Умови проживання добрі. У помешканні зроблено сучасний ремонт, наявні відповідні меблі та побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: окреме місце для сну та проведення дозвілля, належні умови для дитини, дитина забезпечена сезонним одягом та шкільним приладдям. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - батько; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - син; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - дідусь; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - бабуся. 
З доданих в матеріалах справи характеристик на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданих уповноваженими особами Червоноградської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №9 вбачається, що ОСОБА_4 характеризується позитивно, сприймає інформацію, спокійний та сумлінний. Вихованням дитини займається батько, дідусь та бабуся, які цікавляться навчанням сина та внука, зазначено, що мати належного виховного впливу на дитину не має, проживає з іншою сім`єю окремо, на батьківські збори не з`являється, успіхами сина не цікавиться.
Відповідно до акту №2202/07 від 20.05.2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , 23.07.2012 проживають за адресою АДРЕСА_1 , за даною адресою зареєстровані.
Згідно з декларацією №0001-1ЕЯ5Т-94А0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповіддю на запит від Комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги міста Червонограда» №479 від 07.06.2022 встановлено, що за період надання медичних послуг дитина ОСОБА_4 прибуває для надання медичних послуг у супроводі бабусі ОСОБА_12 .
Відповідно до довідки №50/02/10/1-3075 від 24.09.2024 ОСОБА_1 , 1991 року народження, проходить військову службу під час мобілізації та військового стану у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 16.03.2022 року наказ №69.
Відповідачка подала до суду заяву від 08.12.2025, яка посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Асаулюк А. В., у якій зазначила, що підтверджує обставини, викладені у позові, проти його задоволення не заперечує. Вказує, що справді не бере участі у вихованні та утриманні спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки не має такої можливості з огляду на перебування у іншому шлюбі, віддалене проживання та надмірну зайнятість. Таким чином, ОСОБА_1 виховує та утримує їхнього спільного сина ОСОБА_4 самостійно. Просить позов задовольнити. 
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Згідно із частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. 
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
З настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються відповідними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або у певному обсязі припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує (пункти 73-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22).
Положеннями СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість повної відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Відповідно до нотаріально завіреної заяви ОСОБА_2 вона підтверджує обставини викладені в позовній заяві, проти задоволення не заперечує, вказує, що дійсно не бере участі у вихованні та утриманні спільного сина, ОСОБА_4 , оскільки не має можливості з огляду на перебування в іншому шлюбі, віддалене проживання та надмірну зайнятість. Підтверджує, що ОСОБА_1 виховує та утримує їх сина самостійно, просить розгляд справи провести без їх участі та встановити факт самостійного виховання та утримання сина ОСОБА_4 ОСОБА_1 . 
Звертаючись до суду з вимогою про встановлення факту самостійного виховання та утримання ним дитини, позивач посилався на те, що метою встановлення факту є захист прав дитини, отримання соціальної допомоги на її утримання, а також надання відстрочки від військової службу під час мобілізації.
Відповідно до ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану, зокрема, військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Верховний Суд у постанові від 02.04.2025 у справі № 127/3622/24 зазначив, що «Диспозиція частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII зі змінами містить імперативний припис стосовно того, що підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду.
 
Колегія суддів вважає, що в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється.
 
Законодавець, враховуючи наявні життєві ситуації в умовах війни, розширив перелік підстав, за яких особа, яка самостійно виховує та утримує дитину, може звільнитися з військової служби без позбавлення іншого батьківських прав з урахуванням неможливості реалізації ним своїх батьківських прав та обов`язків в умовах війни чи/або надання такій особі соціального статусу одинокого батька (матері) у разі відсутності іншого з батьків та ін.
 
Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади.
 
У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України.
 
Такий порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини визначений тому, що саме в порядку окремого провадження суд встановлює обставини та перевіряє (підтверджує) їх доказами незалежно від наданих сторонами доказів та зазначених доводів на їх спростування. Тобто встановлення юридичного факту як підстава для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби здійснюється безпосередньо судом.
 
Отже, за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях».
 
Звертаючись з указаним позовом, позивач зазначив, шо встановлення факту самостійного виховання дитини потрібно йому для отримання відстрочки від мобілізації.
 
Судом встановлено і не заперечувалось жодною стороною у справі, що неповнолітній син сторін ОСОБА_4 проживає разом із батьком, наразі між батьками відсутній спір про місце проживання дитини.
 
Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
 
Разом з тим суд зазначає, що відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
 
Позивач вказав, що усі питання щодо виховання та утримання дитини він вирішує самостійно, без участі та підтримки з боку матері дитини.
Разом з тим, сам по собі факт проживання дитини разом із батьком та здійснення ним повсякденного догляду за дитиною не є безумовною підставою для встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання дитини у розумінні чинного законодавства.
Як убачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача, неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом із батьком та його батьками, які беруть активну участь у забезпеченні належних умов для проживання, виховання та розвитку дитини. При цьому позивач проходить військову службу, у зв`язку з чим фактично не здійснює щоденний безпосередній догляд за дитиною, що також виключає можливість визнання виховання таким, що здійснюється ним одноособово.
Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що утримання дитини здійснюється виключно позивачем. Зокрема, відсутні докази понесення ним усіх витрат на забезпечення потреб дитини без участі інших осіб, у тому числі членів його сім`ї.
Суд також бере до уваги, що позивач не звертався до суду із позовом про стягнення аліментів з відповідачки, що свідчить про відсутність належних дій, спрямованих на забезпечення виконання нею обов`язку щодо утримання дитини у встановленому законом порядку. Так само позивач не ініціював питання щодо позбавлення відповідачки батьківських прав, хоча саме ухилення від виконання батьківських обов`язків може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків.
Як установлено судом, відповідачка не є особою, яка втратила батьківську правосуб`єктність: вона не позбавлена батьківських прав, не визнана безвісно відсутньою чи померлою, не відбуває покарання у місцях позбавлення волі та не має інших встановлених законом обставин, які б об`єктивно унеможливлювали виконання нею батьківських обов`язків.
Надана відповідачкою заява про визнання позову та підтвердження відсутності її участі у вихованні дитини сама по собі не є беззаперечним доказом існування підстав для встановлення юридичного факту самостійного виховання, оскільки такі обставини підлягають перевірці судом та мають підтверджуватися сукупністю належних, допустимих і достатніх доказів.
Суд звертає увагу, що проживання матері окремо, її зайнятість, перебування у новому шлюбі або наявність іншої дитини не свідчать про об`єктивну неможливість виконання нею батьківських обов`язків та не можуть розцінюватися як підстава для встановлення факту самостійного виховання дитини іншим із батьків.
Сам факт проживання дитини із батьком, навіть за умови переважної участі останнього у її вихованні, не виключає наявності у матері прав та обов`язків щодо дитини і не свідчить про їх припинення чи обмеження у встановленому законом порядку.
Крім того, встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини фактично пов`язується із констатацією ухилення іншого з батьків від виконання батьківських обов`язків, що може мати для нього негативні правові наслідки, зокрема бути підставою для позбавлення батьківських прав. Водночас у даній справі відсутні належні докази свідомого, винного та систематичного ухилення відповідачки від виконання таких обов`язків.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності передбачених законом обставин, які б свідчили про виключне, самостійне виховання та утримання ним дитини у розумінні законодавства, а також відсутні юридичні факти, з якими закон пов`язує можливість встановлення такого факту.
За таких обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити.
Суд розподіляє судові витрати між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України, а саме покладає судові витрати на позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
ухвалив:
у задоволенні позовної заяви адвоката Цімури Яромира Володимировича, поданої в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ у справах дітей Шептицької міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шептицької міської ради, Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України, про неналежне виконання матір`ю батьківських обов`язків та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, відмовити.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони по справі:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 .
Третя особа: Відділ у справах дітей Шептицької міської ради, адреса місцезнаходження: Львівська обл., Шептицький р-н., м. Шептицьк, пр.-т. Т. Шевченка, буд. 19, код ЄДРПОУ: 22343410.
Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шептицької міської ради, адреса місцезнаходження: Львівська обл., Шептицький р-н., м. Шептицьк, пр.-т. Т. Шевченка, буд. 19, код ЄДРПОУ: 04055920.
Третя особа: Військова частину НОМЕР_1 Національної гвардії України, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 .
Повний текст рішення складено 04.05.2026.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області       В. В. Чепка