КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2026 року м. Київ справа №320/58769/25
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом громадянина ОСОБА_1 до Управління соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації та Міністерства у справах ветеранів України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в: 
До Київського окружного адміністративного суду звернувся громадянин ОСОБА_1 з позовом, в якому просить:
визнати протиправною та скасувати рекомендацію Міністерства у справах ветеранів України, викладену в Акті перевірки Управління соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.06.2025 №2/3, щодо скасування позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни 3 групи;
визнати протиправним та скасувати повідомлення про позбавлення позивача статусу особи з інвалідністю внаслідок війни 3 групи, викладене у листі Управління соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.06.2025 №15-25/3985;
зобов`язати Управління соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації поновити з 30.06.2025 позивачу статус особи з інвалідністю внаслідок війни 3 групи, а також з 30.06.2025 пільги, передбачені ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскаржуваних рішень щодо позбавлення позивача статусу особи з інвалідністю внаслідок війни 3 групи.
Відповідачами до суду подано відзиви на позовну заяву, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечують. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 02.11.2018 Протокол №3031, травма (дія джерел ЕМП, НВЧ) військовослужбовця ОСОБА_1 отримана, ТАК, ПОВЯЗАНА З ВИКОНАННЯМ ОБОВЯЗКІВ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ.
Відповідно до заяви позивача від 09.01.2019 про видачу посвідчення особи з інвалідністю, пункту 1 частини другої статті 7 Закону (в редакції від 01.01.2019), пункту 10 Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (далі - Порядок № 302) (в редакції від 31.08.2018), Управлінням позивачу надано статус особи з інвалідністю внаслідок війни III групи та видане відповідне посвідчення (серія НОМЕР_1 від 09.01.2019).
На підставі наказу Міністерства у справах ветеранів України від 10.06.2025 №471 відповідачем – 2 проведено перевірку Управління соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації за результатами якої 17.06.2025 складено акт проведення перевірки №2/3.
Під час перевірки встановлено, що причинний зв`язок ОСОБА_1 заява від 09.01.2019 не відповідає вимогам п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби). 
Листом від 30.06.2025 №15-25/3985 Управління соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації повідомило позивача, що за результатами проведеної Міністерством перевірки щодо надання йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 1 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено факт порушення місцевим структурним підрозділом з питань ветеранської політики встановленої процедури надання відповідного статусу. 
Позивач, вважаючи оскаржувані рішення відповідачів протиправними, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Пунктом 1 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Дія пункту 1 частини другої статті 7 Закону № 3551 поширюється на військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок:
1) травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини;
2) травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з:
- перебуванням на фронті в інші періоди; 
- ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі - Положення про ВЛК, в редакції станом на дату прийняття рішення МСЕК) визначено, що причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби встановлюють військово-лікарські комісії.
Відповідно до пункту 21.5 глави 21 розділу II Положення про ВЛК постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: 
а) “Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини" -якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно- розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. 
б) “Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння), у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії.
При ураженнях, зумовлених дією ДІВ, КРП, джерел ЕМП, ЛВ, мікроорганізмів І-ІІ груп патогенності, а також токсичних речовин, які виникають у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби, приймається постанова - “Травма (зазначити фактор), ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби".
Таким чином, довідка МСЕК у формулюванні "травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби" не є підставою для надання статусу особи з інвалідності внаслідок війни відповідно до пункту 1 частини другої статті 7 Закону № 3551-XII, яким передбачено надання такого статусу лише у разі якщо "травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини".
Відповідно до пункту 10 Порядку № 302 посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, посвідчення учасника війни і відповідні нагрудні знаки, посвідчення члена сім`ї загиблого, посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України видаються структурними підрозділами районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських, районних у місті (у разі утворення) рад, на які покладено функції з питань ветеранської політики (далі - місцеві структурні підрозділи з питань ветеранської політики) за задекларованим/ зареєстрованим місцем проживання (перебування) або адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) особи.
Пунктом 21 Порядку № 302 визначено, що у разі виникнення підстав, за якими особа втрачає право на статус, визначений Законом № 3551-XII, посвідчення ветерана, видане їй раніше, вилучається органом, уповноваженим на видачу посвідчень ветерана. 
Щодо визнання протиправною та скасування рекомендації Міністерства викладену в Акті перевірки, слід зазначити наступне. 
Відповідно до Положення про Міністерство у справах ветеранів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 № 1175 (далі - Положення № 1175), Мінветеранів є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері підтримки та реалізації інтересів ветеранів війни, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, постраждалих учасників Революції Гідності (далі - ветерани), членів сімей таких осіб і членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України (далі - члени сімей ветеранів).
Відповідно до пункту 2 Положення № 1175 Мінветеранів у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Згідно з підпунктом 14і-1 пункту 4 Положення № 1175 Мінветеранів відповідно до покладених на нього завдань з питань надання (позбавлення) статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, учасника війни та члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника і Захисниці України: 
забезпечує проведення в межах повноважень, передбачених законом, планових і позапланових перевірок структурних підрозділів, на які покладено функції з питань ветеранської політики, районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад стосовно дотримання вимог щодо однакового застосування законодавства під час надання відповідних статусів;
затверджує щорічні плани проведення перевірок структурних підрозділів, на які покладено функції з питань ветеранської політики, районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад стосовно дотримання вимог щодо однакового застосування законодавства під час надання відповідних статусів та усунення порушень, виявлених під час попередніх перевірок; 
проводить в межах повноважень, передбачених законом, позапланові перевірки у разі надходження інформації від фізичних осіб про можливі порушення процедури надання відповідних статусів; 
готує аналітичні звіти за результатами проведених перевірок та оприлюднює їх на офіційному веб-сайті Мінветеранів.
Відповідно до підпункту 6 пункту 6 Положення № 1175 Мінветеранів для виконання покладених на нього завдань має право проводити в межах повноважень, передбачених законом, безперешкодно перевірки діяльності структурних підрозділів, на які покладено функції з питань ветеранської політики, районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад стосовно дотримання вимог щодо однакового застосування законодавства під час надання статусів особи з інвалідністю внаслідок війни, учасника війни та члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника і Захисниці України, а також перевірку інформації, наданої фізичними особами про можливі порушення процедури надання таких статусів.
На підставі викладеного та наказу Мінветеранів від 10.06.2025 № 471 проведена перевірка Управління соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації та складено Акт про проведення перевірки від 17.06.2025 № 2/3.
Відповідно до підпункту 1 пункту 8 Акта в ході проведення перевірки було встановлено порушення вимог щодо однакового застосування законодавства під час надання статусів, а саме невідповідність ОСОБА_1 пункту 1 частини другої статті 7 Закону №3551-XII.
Згідно з підпунктом 1 пункту 9 Акта визначена вимога щодо скасування статусу, який виданий в порушення чинного законодавства (причина інвалідності "з виконанням обов`язків військової служби" не відповідає вимогам пункту 1 статті 7 Закону № 3551-XII), та надано 10 днів для усунення порушення.
Прийняття рішення щодо порушення вимог стосовно однакового застосування законодавства під час надання статусів, а саме оспорюваного підпункту 1 пункту 9 Акта лише вказує на неможливість прийняття рішення в межах компетенції органу на підставі конкретної заяви та долучених до неї документів.
Відповідно до викладеного слід зазначити, що позивач оскаржує протиправність прийнятного Акта Мінветеранів, який полягав на його думку у позбавленні статусу. 
Однак, слід зазначити, що Міністерство жодних рішень щодо позбавлення статусу позивача не приймало, а виключно надало Управлінню порядок дій для усунення виявлених під час перевірки порушень.
Отже, незгода позивача з висновком прийнятого Акта не може бути підставою для визнання дій протиправними та скасування вимог зазначених у Акті.
Таким чином, Міністерство у справах ветеранів України не приймало рішень щодо позбавлення статусу позивача, а проводило лише перевірку відповідно до норм чинного законодавства за результатами якої встановлено порушення Управлінням надання позивачеві статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.
У свою чергу Управління соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації листом від 30.06.2025 №15-25/3985 повідомило позивача, що за результатами проведеної Міністерством перевірки щодо надання йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 1 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено факт порушення місцевим структурним підрозділом з питань ветеранської політики встановленої процедури надання відповідного статусу. 
Пунктом 21 Порядку № 302 визначено, що у разі виникнення підстав, за якими особа втрачає право на статус, визначений Законом, посвідчення ветерана видане їй раніше, вилучається органом, уповноваженим на видачу посвідчень ветерана.
З огляду на викладене вище, відсутні правові підстави для надання позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 1 частини другої статті 7 Закону, як військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність пов`язану з виконанням обов`язків військової служби.
На осіб, яких визнано особами з інвалідністю внаслідок травми, поранення, контузії, каліцтва або захворювання пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, поширюється чинність Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2022 №1041 «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу Пенсійним фондом України» Пенсійний фонд України забезпечує з 1 жовтня 2022 року виплату та з 1 грудня 2022 року призначення житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу.
Таким чином, Управління соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації законодавчо не наділено повноваженнями надавати пільги, передбачені ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Отже, з підстав викладеного вище у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено. 
Згідно з ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 72, ч. 2 ст. 73, ст. 76, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих судом обставин вбачається, що позов задоволенню не підлягає.
У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський окружний адміністративний суд, -
в и р і ш и в : 
У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.