ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
26 червня 2026 року 	Справа № 280/3664/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого Лазаренка М.С., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 
до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
21.04.2026 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України (далі по тексту - відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним дії відповідача щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення - «сувора догана» командира 2-ої обслуги міномета 1-го мінометного взводу мінометної батареї (60 мм (82мм) міномети) 2-го батальйону оперативного призначення старшого солдата ОСОБА_1 , прийнятого першим заступником командира 2-го батальйону оперативного призначення - начальником штабу ОСОБА_2 ;
- зобов`язати відповідача виключити з дисциплінарної практики командира 2-ої обслуги міномета 1-го мінометного взводу мінометної батареї (60 мм (82мм) міномети) 2-го батальйону оперативного призначення старшого солдата ОСОБА_1 інформацію стосовно притягнення його до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення - «сувора догана».
В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходить військову службу в складі військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, та на початку 2026 року дізнався, що на нього було накладено дисциплінарне стягнення "сувора догана". При цьому, позивача не було повідомлено про накладення дисциплінарного стягнення у встановленому порядку та не вказано підстав для прийняття такого рішення. Вказане на його думку свідчить про неналежне обґрунтування та недоведеність факту вчинення дисциплінарного правопорушення, а тому вважає накладення на нього дисциплінарного стягнення протиправним.
27.04.2026 ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі № 280/3664/26 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Відповідно до положень ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Суд зазначає, що відповідачем не зазначено поважних причин неподання відзиву на позов, відповідно суд кваліфікує неподання відзиву на позов як визнання позову відповідачем.
Відтак суд, керуючись частиною 6 статті 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.
Станом на виникнення спірних правовідносин старший солдат ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної Гвардії України на посаді командира 2-ої обслуги міномета 1-го мінометного взводу мінометної батареї (60 мм (82мм) міномети) 2-го батальйону оперативного призначення.
На адвокатський запит представника позивача військова частина НОМЕР_1 Національної Гвардії України листом №10/29/12-Я-220-Аз від 02.03.2026 надала запитувані документи та повідомила, що статтею 84 Дисциплінарним статутом Збройних Сил України визначено, що проведення службового розслідування не є обов`язковою умовою для прийняття командиром рішення про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення.
Серед запитуваних документів містилась копія рапорту від 09.12.2025, за змістом якого вбачається, що т.в.о. командира НОМЕР_2 батальйону оперативного призначення просив т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України дати вказівку начальнику відділення кадрової роботи про внесення змін до дисциплінарної практики позивача, а саме дисциплінарне стягнення "сувора догана", накладене 09.12.2025 за порушення статутних правил несення служби у варті, добовому наряді, під час патрулювання та бойового чергування зі зняттям грошової премії у розмірі 50%.
Вважаючи протиправним накладення дисциплінарного стягнення, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Законом України від 24 березня 1999 року №548-XI затверджений Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах (далі – Статут внутрішньої служби).
Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби (тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:
- свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;
- бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;
- беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;
- постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;
- знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;
- дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;
- поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;
- бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;
- вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;
- виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;
- додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Згідно зі статтею 16 Статуту внутрішньої служби, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до статті 30 Статуту внутрішньої служби, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником (стаття 31 Статуту внутрішньої служби).
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України №551-XIV від 24 березня 1999 року (далі – Дисциплінарний статут).
Відповідно до статей 1, 2 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Положеннями наведених правових норм встановлено, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені, сумлінному і чесному виконанню військового обов`язку, службових обов`язків, доручених за посадою, а також визначеними статутами Збройних Сил України, відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Військова дисципліна досягається, у тому числі, шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України (стаття 3 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, поміж іншим, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.
Згідно зі статтею 5 Дисциплінарного статуту, за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".
Відповідно до статті 6 Дисциплінарного статуту, право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.
Згідно зі статтею 7 Дисциплінарного статуту, застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту. Дисциплінарну владу, яка надана молодшим командирам, завжди мають і старші командири.
Так, частиною 1 статті 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За приписами статті 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Головний сержант роти, головний сержант (головний старшина) батальйону (корабля 3 рангу), головний сержант (головний старшина) бригади (полку, корабля 1 рангу), командир взводу мають право застосовувати стягнення, передбачені пунктами "а"-"г" статті 48 цього Статуту (ст. 50 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до статті 96 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці.
Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення (ст. 97 Дисциплінарного статуту).
Зі статті 106 Дисциплінарного статуту вбачається, що усі заохочення та дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця (додаток 3 до цього Статуту).
Командири батальйонів, полків, бригад, кораблів та рівні з ними посадові особи зобов`язані періодично переглядати службові картки військовослужбовців з метою перевірки правильності застосованих заохочень та накладених стягнень (ст. 108 Дисциплінарного статуту).
Кожний військовослужбовець один раз на рік, а також у разі переведення на нове місце служби повинен ознайомитися із своєю службовою карткою й розписатися про це. У разі переведення військовослужбовця службова картка пересилається до нового місця служби (ст. 109 Дисциплінарного статуту).
Оцінюючи матеріали справи, судом встановлено, що на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани за порушення статутних правил несення служби у варті, добовому наряді, під час патрулювання та бойового чергування зі зняттям грошової премії у розмірі 50%.
Положеннями Дисциплінарного статуту визначено, що за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир, який зобов`язаний постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення (ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту); у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення (ч. 1 ст. 45 Дисциплінарного статуту); командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом (ч. 3 ст. 45 Дисциплінарного статуту).
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).
У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що передумовою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, перш за все, має бути виявлення порушення. Встановивши усі обставини вчиненого порушення військовослужбовцем, визначивши неправомірність дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, задокументувавши їх, тільки тоді, командир може приймати рішення щодо накладення дисциплінарного стягнення або застосовувати інші заходи впливу.
Командир або інша уповноважена посадова особа фіксує факт невиконання чи неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, порушення військової дисципліни чи громадського порядку.
При цьому, факт порушення фіксується у доповідній записці, акті перевірки або рапорті, де має бути вказано обставини порушення, уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, дата і час, особа, що виявила порушення та сам опис порушення.
Більше того, військовослужбовцю має бути надано можливість дати письмові пояснення щодо виявленого порушення, оскільки, чітке дотримання цих норм та процедур забезпечує законність, об`єктивність та справедливість під час встановлення та фіксації допущених військовослужбовцем порушень.
На переконання суду, дотримання процедури притягнення військовослужбовця до відповідальності забезпечує, серед іншого, можливість реалізації таким військовослужбовцем визначеного Дисциплінарним статутом права на подання скарги старшому командирові або звернення до суду у визначений законом строк.
На противагу вищезазначеному, відповідачем до матеріалів справи не надано жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують встановлене порушення дисципліни позивачем, зокрема, коли та ким виявлено порушення дисципліни, в чому таке порушення виявилося, не було відібрано пояснення ані у позивача, ані у інших військовослужбовців з приводу порушення статутних правил несення служби у варті, добовому наряді, під час патрулювання та бойового чергування. 
Матеріали справи не містять доказів того, що позивачу визначено та доведено до відома про порушення ним 09.12.2025 статутних правил несення служби у варті, добовому наряді, під час патрулювання та бойового чергування.
З огляду на всі обставини у справі, суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідачем не було доведено до відома позивача про накладені дисциплінарні стягнення у порядку, визначеному ст. 97 Дисциплінарного статуту. Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Враховуючи не підтвердження матеріалами справи обставин, що передували притягненню позивача до дисциплінарної відповідальності, а також неналежне доведення до відома позивача про накладення дисциплінарного стягнення, суд вважає протиправними дії відповідача щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення «сувора догана», та з метою захисту порушеного права позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача виключити з дисциплінарної практики позивача відомості про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення «сувора догана», датоване 09.12.2025.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", тому питання розподілу витрат на сплату судового збору не розглядалося.
Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення - «сувора догана».
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України виключити з дисциплінарної практики ОСОБА_1 відомості про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення «сувора догана», датоване 09.12.2025.
Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 26.06.2026.

Суддя М.С. Лазаренко