ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/14917/24 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Плахтій Н.Б.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Любомльського районного суду Волинської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася в суд із позовом до Любомльського районного суду Волинської області (далі – відповідач1), Територіального управління Державної судової адміністрації України у Волинській області (далі – відповідач2, ТУ ДСА України у Волинській області) про визнання протиправним та скасування наказу керівника апарату Любомльського районного суду Волинської області від 01.02.2024 №03-2/02-05 «Про визначення державним службовцям суду стажу державної служби та встановлення надбавки за вислугу років» в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 30 відсотків посадового окладу;
зобов`язання ТУ ДСА в Волинській області здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років державної служби з 25.01.2024 відповідно до ч.1 ст.52 Закону України «Про державну службу» 10.12.2015 №889-VІІІ (далі – Закон №889-VІІІ), а саме: на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 працює в Любомльському районному суді Волинської області на посаді старшого секретаря суду та наказом цього суду від 16.10.2019 №39-2/02-05 «Про встановлення надбавки за вислугу років державної служби ОСОБА_1 » їй з 16.10.2019 встановлено надбавку за вислугу років в розмірі 50 відсотків посадового окладу (за стаж роботи 17 років).
Натомість на виконання приписів Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 №3460-IX (далі – Закон №3460-IX) наказом керівника апарату Любомльського районного суду Волинської області від 01.02.2024 №03-2/02-05 «Про визначення державним службовцям суду стажу державної служби та встановлення надбавки за вислугу років» ОСОБА_1 з 25.01.2024 встановлено надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 30 відсотків.
Наказ відповідача щодо встановлення надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 30 відсотків позивачка вважає протиправним та зазначає, що за змістом пункту 4 частини першої статті 7, статей 50, 52 Закону №889-VІІІ держава гарантує державним службовцям належний рівень оплати праці, а надбавка за вислугу років встановлюється у розмірі 3 відсотки посадового окладу за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу. Натомість пунктом 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-IX передбачено інший порядок визначення розміру надбавки за вислугу років – 2 відсотки посадового окладу за кожний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу, що фактично звужує зміст і обсяг прав державних службовців, визначених спеціальним законом, та суперечить Конституції України. На переконання позивача, у спірних правовідносинах підлягають застосуванню положення спеціального закону – Закону №889-VIII (зміни до якого в частині оплати праці не вносилися), а не положення Закону №3460-IX, оскільки законом про Державний бюджет не можуть змінюватися чи обмежуватися гарантії, встановлені іншими законами.
З наведених підстав позивачка просила позов задовольнити.
Ухвалою суду від 25.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
У відзиві на позов Любомльський районний суд Волинської області позовні вимоги заперечив, у задоволенні позову просив відмовити (а.с.23-28), зазначивши, що наказ керівника апарату Любомльського районного суду Волинської області від 01.02.2024 №03-2/02-05 «Про визначення державним службовцям суду стажу державної служби та встановлення надбавки за вислугу років» прийнято в межах повноважень керівника апарату суду, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі – Закон №1402-VIII), а також Типовим положенням про апарат суду, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 08.02.2019 №131.
Відповідач1 вказує на те, що у 2024 році особливості оплати праці державних службовців визначено Законом №3460-IX, пунктом 12 розділу «Прикінцеві положення» якого встановлено, що надбавка за вислугу років на державній службі визначається у розмірі 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
На думку відповідача1, оскаржуваний наказ прийнято саме на виконання вимог зазначеного Закону, а тому він є правомірним і підстави для його скасування відсутні.
Відповідач2 у поданому відзиві (а.с.43-49) позовні вимоги ОСОБА_1 вважає безпідставними та вказує, що на виконання пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-IX та з урахуванням роз`яснення Національного агенства України з питань державної служби від 10.01.2024 №176 наказом Любомльського районного суду Волинської області від 01.02.2024 №03-2/02-05 позивачці встановлено надбавку за вислугу років відповідно до абзацу другого пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-IX у розмірі 30 відсотків, як такій, вислуга років якої на державній службі становить 21 рік 03 місяці 18 днів. При постановленні оспорюваного наказу Любомльський районний суд Волинської області діяв на підставі, в межах і в спосіб передбачені Конституцією України та законом України і жодним чином не порушив прав позивача.
Інших заяв по суті справи не надходило.
Ухвалою суду від 25.12.2024 провадження у справі було зупинене до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у зразковій адміністративній справі №240/7215/24.
Ухвалою суду від 18.03.2026 провадження у справі поновлено.
Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.
Суд встановив, що ОСОБА_1 , помічник судді Пешкова М.І., призначена на посаду старшого секретаря Любомльського районного суду з 24.01.2014 за її згодою, що підтверджується наказом Любомльського районного суду Волинської області від 24.01.2014 №05-2/02-05 (а.с.9).
Наказом Любомльського районного суду Волинської області від 16.10.2019 №39-2/02-05 «Про встановлення надбавки за вислугу років державної служби ОСОБА_1 » з 16.10.2019 позивачці встановлено надбавку за вислугу років 50 відсотків посадового окладу (а.с.8).
Наказом Любомльського районного суду Волинської області від 01.02.2024 №03-2/02-05 «Про визначення державним службовцям суду стажу державної служби та встановлення надбавки за вислугу років» на підставі пункту 12 Розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-IX ОСОБА_1 встановлено з 25.01.2024 надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 30 відсотків посадового окладу, стаж державної служби становить 21 рік 03 місяці 18 днів (а.с.6).
Не погодившись із оскаржуваним наказом, позивачка звернулася до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
За приписами статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Згідно із частинами першою, четвертою статті 148 Закону №1402-VIII фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.
Правовий статус державного службовця та коло його основних прав, гарантій і обов`язків визначено у Законі №889-VIII (далі – у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
У статті 1 цього Закону визначено поняття «державний службовець»; ним є громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону №889-VIII державний службовець має право, зокрема, на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).
Держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи (частина перша статті 50 Закону №889-VIII).
Згідно із частиною другою статті 50 Закону №889-VIII заробітна плата державного службовця складається, зокрема, з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 6) премії (у разі встановлення).
Тож заробітна плата державного службовця має обов`язкову (сталу) складову, яка є фіксованою виплатою та, по суті, основною винагородою за виконання посадових обов`язків, а також факультативну (необов`язкову) складову, яка залежить від особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу, є винагородою за ініціативну роботу, своєчасне і якісне виконання завдань, виконання додаткового обсягу завдань.
Надбавка за вислугу років є складовою обов`язкової частини заробітної плати державного службовця та згідно із частиною першою статті 46 Закону №889-VIII обумовлена досягненням особою певного стажу державної служби.
Розмір такої надбавки за приписами частини першої статті 52 Закону №889-VIII визначається на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Водночас 01 січня 2024 року набрав чинності Закон №3460-IX, у пункті 10 розділу «Прикінцеві положення» якого законодавець визначив, що у 2024 році оплата праці державних службовців здійснюється на основі класифікації посад, крім державних органів, зазначених у пунктах 20-22 цього розділу.
Згідно з пунктом 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-IX у 2024 році заробітна плата державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця, надбавки за вислугу років, місячної або квартальної премії, компенсації за додаткове навантаження та за вакантною посадою, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших доплат, передбачених законами України.
Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Грошова допомога, що виплачується державному службовцю під час надання щорічної основної відпустки, визначається у розмірі суми посадового окладу, надбавки за вислугу років та надбавки за ранг державного службовця станом на останній день місяця, що передує першому дню такої відпустки, незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці.
Норми Закону України «Про державну службу» щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
У цій справі судом встановлено, що оскаржуваним наказом, прийнятим на виконання наведених положень Закону №3460-IX, позивачці з 25.01.2024 на 2024 рік визначено виплату надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 30 % посадового окладу, виходячи зі стажу державної служби 21 рік 03 місяці 18 днів, тобто з розрахунку 2% посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30% посадового окладу.
На переконання позивачки, з набранням з 01 січня 2024 року чинності Законом №3460-ІХ (зокрема, пунктом 12 розділу «Прикінцеві положення») указаний закон та Закон №889-VIII по-різному врегульовують питання визначення розміру надбавки за вислугу років державним службовцям, чим створено колізію в національному законодавстві, й у такому випадку для її подолання слід застосовувати спеціальні норми, тобто приписи Закону №889-VIII.
У цьому контексті необхідно зазначити, що за наявності колізії норм у законодавстві зміст однієї норми права повністю чи частково заперечує зміст іншої, що призводить до ситуації, за якої правовідносини по-різному регулюються окремими нормами; її різновидом є змістовна колізія (між загальними і спеціальними нормами права).
Розрізняють також конкуренцію правових норм, не пов`язану з колізією в законодавстві, яка виникає тоді, коли норми права прямо не суперечать одна одній. Така конкуренція правових норм має місце в ситуації, коли на врегулювання одного і того ж аспекту суспільних відносин претендують одночасно дві або більше правові норми, які за своїм змістом не суперечать одна одній, мають тісний взаємний зв`язок і залежність.
Суд зауважує, що пізніше прийнятим Законом №3460-ІХ визначено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотки посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу. Одночасно у цьому Законі обумовлено, що норми раніше прийнятого Закону №889-VIII про умови та порядок оплати праці державних службовців застосовуються лише в тій частині, що не суперечить цьому Закону.
З наведеного логічно випливає, що норми Закону №889-VIII щодо оплати праці державних службовців, які суперечать закону про Державний бюджет, не застосовуються, бо їхню дію зупинено на період чинності відповідних приписів Закону №3460-ІХ.
Таке тлумачення дозволяє зробити висновок, що у спірних правовідносинах немає колізії, а відтак немає потреби у пошуку механізму її подолання, оскільки є пряма норма Закону №3460-ІХ, яка зупинила дію норми Закону №889-VIII та чітко врегульовує особливості оплати праці певних категорій державних службовців.
Щодо конкуренції правових норм, яка не пов`язана з колізією у законодавстві, то варто враховувати те, що частина перша статті 52 Закону №889-VIII з 01.02.2024 з огляду на пряму вказівку в пункті 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-ІХ не застосовується на період чинності останнього. Тобто дія однієї конкуруючої норми фактично зупинена, а інша норма, запроваджена новішим законом, діє та регулює спірні відносини.
Тож визначення механізму обчислення надбавки за вислугу років та її граничного розміру з 01 січня 2024 року врегульоване Законом №3460-ІХ, а ситуації, за якої одні й ті ж правовідносини по-різному впорядковуються окремими нормами права, не спостерігається. Регулювання спірних суспільних відносин є однозначним, передбачуваним і чітким, що забезпечує дотримання принципу правової визначеності в питанні нарахування та виплати державним службовцям надбавки за вислугу років.
Необхідно зазначити, що питання визначення порядку обчислення надбавки за вислугу років державним службовцям та її максимального розміру вже вирішувалося Верховним Судом у зразковій справі №240/7215/24 у подібних правовідносинах: спір стосувався оскарження наказу місцевого загального суду в частині встановлення на 2024 рік щомісячної надбавки за вислугу років на державній службі на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу згідно з пунктом 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-IX.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що нарахування та виплата державним службовцям надбавки за вислугу років у відповідному бюджетному періоді має здійснюватися з урахуванням спеціальних положень закону про Державний бюджет України на відповідний рік, якими тимчасово зупинено дію положень Закону України «Про державну службу», а тому такі приписи підлягають застосуванню суб`єктами владних повноважень до моменту їх визнання неконституційними у встановленому законом порядку.
Предметом розгляду у цій справі теж є перевірка правомірності дій відповідача як суб`єкта владних повноважень при застосуванні чинного законодавства. Натомість питання відповідності Конституції України положень закону про Державний бюджет України на відповідний рік не належить до повноважень адміністративних судів, оскільки вирішення питання про конституційність законів віднесено до виключної компетенції Конституційного Суду України. Відтак адміністративний суд при вирішенні спору виходить із презумпції конституційності закону та застосовує чинні норми законодавства.
У розглядуваній справі, відносини у якій між сторонами є подібними як у зразковій справі №240/7215/24, суд враховує, що пункт 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-ІХ не визнаний неконституційним у встановленому законом порядку, а отже відповідачі діяли відповідно до вимог чинного законодавства.
Крім того, суд зауважує, що згідно з частиною четвертою статті 43 Закону №889-VIII позивачка письмово повідомлена про зміну істотних умов державної служби у 2024 році та у заяві від 31.01.2024 надала згоду на продовження проходження державної служби в умовах зміни оплати праці, передбачених пунктом 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-ІХ на 2024 рік, починаючи з 01.02.2024 (а.с.39).
Отже, ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про зміну істотних умов державної служби та, усвідомлюючи характер таких змін, добровільно погодилася на продовження проходження державної служби на запропонованих умовах.
Крім того, у згаданій вище постанові від 19.02.2026 у справі №240/7215/24 Велика Палата Верховного Суду в узагальнених висновках зазначала, що зміни щодо розміру надбавки за вислугу років на державній службі в сукупності зі збільшенням посадового окладу не є проявом очевидного свавілля та в кінцевому результаті не призвели до реального порушення будь-яких прав позивачки як державного службовця. Саме лише зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі не спричинило звуження соціальних гарантій і зменшення загального розміру грошової винагороди, а є складовим елементом послідовного та виваженого підходу держави до поступового підвищення конкурентоспроможності заробітних плат на посадах державної служби.
Зважаючи на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, перевіривши фактичну та юридичну обґрунтованість доводів сторін, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.
Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій