707/593/26 
2/707/787/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и

10 червня 2026 року м.Черкаси
Черкаський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого-судді Суходольського О.М.
з участю секретаря Культенко Н.В.
представника позивача адвоката Грушевого Ю.В.
представника відповідача адвоката Глембоцької І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про зобов`язання повернути земельну ділянку, визнання припиненим права оренди, скасування державної реєстрації права оренди та стягнення заборгованості за безпідставне користування землею, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області із вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 28.12.2016 між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 7124986000:05:001:067, площею 1,5892 га, яка розташована адресою: Черкаська область, в межах Свидівоцької сільської ради, строком на 7 років. Право оренди було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
28.12.2023 строк дії договору оренди закінчився, додаткової угоди про продовження або поновлення договору не укладались, відповідач не дотримувався вимог ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Орендодавець повідомляв Орендаря про намір продажу земельної ділянки та про закінчення договору земельної ділянки 28.12.2023 без наміру його продовження.
30.06.2023 земельну ділянку було відчужено за договором купівлі-продажу, в наслідок чого повивач ОСОБА_1 набув право власності на зазначену земельну ділянку. Жодного договору між позивачем та відповідачем не укладалося, згоди на користування земельною ділянкою ОСОБА_1 не надавав. Незважаючи на це відповідач продовжує фактично користуватися земельною ділянкою, а також у Державному реєстрі речових прав досі зареєстроване право оренди за договором строк дії якого закінчився, чим порушуються права позивача як власника. 
Також позивач вказує, що за період із 30.06.2023 по 30.12.2025 відповідач не сплачував кошти за користування земельною ділянкою, внаслідок чого безпідставно зберіг у себе майнову вигоду. 
Оскільки відповідач не направляв повідомлення, не укладав додаткової угоди, а новий власник земельної ділянки не висловлював згоди на поновлення, правих підстав для існування оренди не виникло, а тому ОСОБА_1 звернувся до суду та просить: визнати припиненим право оренди земельної ділянки кадастровий номер 7124986000:05:001:067, площею 1,5892 га, яка розташована адресою: Черкаська область, в межах Свидівоцької сільської ради; зобов`язати відповідача повернути земельну ділянку законному власнику; скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки; стягнути з відповідача кошти за безпідставне користування земельною ділянкою у розмірі 5406,60 грн.
Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 18.02.2026 було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали, для подання відзиву на позовну заяву.
13.03.2026 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Глембоцької І.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказує, що перехід права власності на земельну ділянку до позивача 30.06.2023 не припинив дію договору оренди, а лише зумовив заміну сторони орендодавця у вже існуючому зобов`язанні. Позивач автоматично набув статусу орендодавця з усіма правами та обов`язками за чинним договором, який залишився незмінним. Відповідач продовжує обробляти землю. Позивач не надав жодних доказів направлення заперечень щодо продовження договору у період з 28.12.2023 по 28.01.2024 (тобто протягом місяця після закінчення строку дії договору). Його претензія від 19.12.2025 була направлена за межами встановленого законом та договором місячного строку для заперечень проти поновлення. Таким чином, договір оренди є поновленим до 28.12.2030 на тих самих умовах, що були передбачені договором. Зазначає, що грошовий переказ на суму 18000 грн був виплачений Позивачу 10.01.2026. Таким чином, на момент подання позову позивач вже отримав повну сплату орендної плати, що значно перевищує заявлену ним до стягнення суму в 5406.60 грн. Оскільки між сторонами існують договірні відносини оренди, правовою підставою користування земельною ділянкою є Договір. Будь-які спори щодо розрахунків мають вирішуватися в межах законодавства про оренду землі та умов договору, а не на підставі ст. 1212 ЦК України, а тому обраний Позивачем спосіб захисту є неналежним.
23.03.2026 від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Грушевого Ю.В. до суду найшла відповідь на відзив, згідно якої наведені у відзиві доводи повивач вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджені належними доказами та спрямовані виключно на уникнення відповідальності за порушення умов договору оренди земельної ділянки. Позивач не отримував жодних грошових коштів від відповідача. Наявність лише інформації про направлення грошового переказу не підтверджує факту його отримання кредитором, а отже не свідчить про належне виконання грошового зобов`язання. Систематична несплата орендної плати є істотним порушенням договору оренди землі та самостійною підставою для його розірвання, а тому навіть у разі існування чинного договору оренди, систематичне невиконання відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати є достатньою правовою підставою для його розірвання у судовому порядку. Посилання відповідача на автоматичне поновлення договору оренди не спростовує підстав для його розірвання.
09.04.2026 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Глембоцької І.В. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вона вказує, що Позивач у позовній заяві як підставу для припинення договору оренди та повернення земельної ділянки вказував на неукладення договору на новий строк та його припинення у 2024 році, а також повернення земельної ділянки як майна, набутого без достатньої правової підстави. Натомість, у відповіді на відзив Позивач вже вказує як на підставу для припинення договору систематичну несплату орендної плати. Така зміна підстави позову є процесуально неприпустимою на стадії подання відповіді на відзив. Більше того, ці дві підстави є взаємовиключними. Зазначає, що прострочення виконання зобов`язання про яке вказує Позивач сталося виключно з вини Позивача, що виключає відповідальність Відповідача.
Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 13.04.2026 закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача адвокат Грушевий Ю.В. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив. 
Представник відповідача адвокат Глембоцька І.В. у судовому засіданні повністю заперечила щодо позовних вимог з підстав наведених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив, вважаючи позовні вимоги необгрунтованими і недоведеними, та просила відмовити в задоволенні позову. 
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 28.12.2016 між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 7124986000:05:001:067, площею 1,5892 га.
Відповідно до п. 3.1. Договору, договір укладено на 7 років. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. В цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення дії договору повідомити Орендодавця про намір продовжити його дію. У разі незгоди Орендодавця продовжити строк дії договору, він письмово попереджає Орендаря про це не пізніше 6-ти місяців. У разі закінчення дії договору оренди, термін оренди земельної ділянки продовжується до повного завершення нормативно встановленого технологічного циклу вирощування сільськогосподарської культури, зазначеної на даній земельній ділянці. У разі якщо Орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди та за відсутності письмових заперечень Орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору, він вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. 
Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. (п. 8.5 Договору).
Відповідно до акту прийому передачі земельної ділянки за договором оренди від 28.12.2016, ОСОБА_3 передала, а позивач прийняв спірну земельну ділянку в оренду. 
30.06.2023 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки № 2241, відповідно до якого останній набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7124986000:05:001:067, площею 1,5892 га, яка розташована адресою: Черкаська область, в межах Свидівоцької сільської ради.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.10.2025, спірна земельна ділянка на підставі договору купівлі продажу № 2241 від 30.06.2023 належить ОСОБА_1 . Також в Реєстрі наявні відомості про державну реєстрацію іншого речового права: договір оренди землі від 28.12.2016, строк дії: 7 років, з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм, орендодавець: ОСОБА_1 , Орендар: ОСОБА_2 
19.12.2025 повивач направив відповідачу претензію про розірвання договору землі та відшкодування недоотриманих коштів, в якій просив повернути земельну ділянку до 31.12.2025 та підписати акт приймання-передачі земельної ділянки; сплатити заборгованість за період користування 2023-2025 роки земельною ділянкою у сумі 5406,60 грн.
Відповідно до квитанції до платіжної інструкції № 2670783072 від 26.12.2025, відповідач сплатив на користь позивача 18000 грн. за договором оренди землі. 
З листа АТ «Укрпошта» № 1852-Р-19549605-В від 16.01.2026 вбачається, що за даними системи обліку поштових переказів, грошовий переказ КНП 2670783072 у сумі 18000 грн. був виплачений 10.01.2026 ОСОБА_1 . 
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Згідно із ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 Закону України «Про оренду землі»).
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 148-1 ЗК України, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користування іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинним договором оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. 
Відповідно до ч. 3 ст. 148-1 ЗК України, новий власник зобов`язаний повідомити орендаря про перехід права власності протягом місяця.
Відповідно до ч. 6 статті 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у т. ч в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
Внесення змін до договорів оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту чи застави із зазначенням нового власника земельної ділянки не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору (ч. 4 ст. 148-1 ЗК України).
Згідно з ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин), якщо орендар продовжує користуватися ділянкою після закінчення строку договору і протягом місяця орендодавець не надіслав заперечень, договір вважається поновленим на той самий строк.
Вказане узгоджується із постановою Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 233/3676/19, відповідно до якої зміна статусу земельної ділянки або її власника не припиняє автоматично договір оренди, якщо інше прямо не передбачено умовами договору. 
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 у справі № 918/119/21, де зазначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або припинення договору оренди, а новий власник набуває прав та обов`язків орендодавця за чинним договором. 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 914/637/19 також встановив, що орендодавцем та стороною договору оренди стає новий власник земельної ділянки, договір оренди не припиняє свою дію, і новий власник набуває статусу орендодавця разом із належними орендодавцю за договором правами і обов`язками. 
Також ВС зауважив, що при відчуженні орендованої земельної ділянки попередній власник вибуває із орендних відносин, а новий власник має право і водночас зобов`язаний стати орендодавцем за договором оренди. При цьому законом встановлено обов`язок особи у разі набуття права власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді на підставі чинного договору оренди землі, повідомити орендаря про факт переходу права власності на земельну ділянку, а також надати інформацію, що дозволить орендарю виконувати обов`язок зі сплати орендної плати, а також інші умови договору.
Отже, відповідно до чинного законодавства орендодавцем та стороною договору оренди стає новий власник земельної ділянки, договір оренди не припиняє свою дію, і новий власник набуває статусу орендодавця разом із належними орендодавцю за договором правами і обов`язками. 
При цьому ВС зазначив, що за замістом статті 148-1 Земельного кодексу України, момент переходу прав та обов`язків попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди чітко визначений та пов`язаний із моментом переходу права власності на земельну ділянку.
Судом встановлено, що Договір оренди земельної ділянки був укладений 28.12.2016 між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 строком на 7 років із умовою про автоматичне поновлення на той самий строк за відсутності заперечень орендодавця протягом місяця після закінчення терміну. 
30.06.2023 право власності на ділянку перейшло до ОСОБА_1 . Відомостей, що останній у встановлений законом та договором місячний строк повідомив орендаря про зміну власника та про нові реквізити для оплати - матеріали справи не містять, а позивачем таких відомостей теж не надано.
Після закінчення первісного строку договору 28.12.2023 орендар продовжив користуватися ділянкою. Новий власник протягом встановленого законом та договором місячного строку не висловив жодних заперечень проти поновлення оренди. Таким чином, договір оренди земельної ділянки відповідачем було автоматично продовжено ще на 7 років, до 28.12.2030р. 
Дізнавшись про зміну власника, відповідач 26.12.2025р. перерахував ОСОБА_1 орендну плату в розмірі 18000 грн, яку останній отримав 10.01.2026р., про що відповідачем надано до суду підтверджуючі документи. Доводи представника відповідача адвоката Глембоцької І.В. з даного приводу суд вважає обгрунтованими.
Однак, вважаючи, що відповідач користується земельною ділянкою без належної правової підставі, позивач звернувся до суду та на підставі ст. 1212 ЦК України просить: визнати припиненим право оренди земельної ділянки, зобов`язати відповідача повернути земельну ділянку законному власнику, скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки та стягнути з відповідача кошти за безпідставне користування земельною ділянкою.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
В той же час зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту, зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, а, отже, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст. 1212 ЦК України. 
Наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин, для яких характерним є спосіб повернення майна, переданого за договором, виключає можливість пред`явлення позову в порядку ст. 1212 ЦК України. В такому випадку права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права. 
Аналогічні позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 25 лютого 2015 р. у справі № 3-11гс15, від 25 березня 2015 р. у справі № 3- 5гс15, від 22.01.2013 р. № 5006/18/13/2012, від 24.09.2014 р. у справі № 6-122цс14. 
Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові.
Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови ВП ВС від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20) і є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що перехід права власності на земельну ділянку до позивача 30.06.2023 не припинив дію договору оренди, а лише зумовив заміну сторони орендодавця у вже існуючому зобов`язанні. Тобто, позивач набув статусу орендодавця з усіма правами та обов`язками за чинним договором, який залишився незмінним, а тому його твердження про припинення правовідносин у зв`язку зі зміною власника суд вважає неспроможними. 
Оскільки між Позивачем (як новим власником) та Відповідачем існують договірні відносини оренди, правовою підставою користування земельною ділянкою є Договір. Будь-які спори щодо розрахунків мають вирішуватися в межах законодавства про оренду землі та умов договору, а не на підставі ст.1212 ЦК України. Обгрунтованих підстав для застосування в даному випадку положень ст.1212 ЦК України суд не вбачає, а позовні вимоги та доводи представника позивача з даного приводу суд вважає необгрунтованими.
За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки позовні вимоги суд вважає необгрунтиованими і недоведеними, а також суд вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права. 
Керуючись ст.ст. 81, 82, 141, 223, 265, 267, 273, 274 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про зобов`язання повернути земельну ділянку, визнання припиненим права оренди, скасування державної реєстрації права оренди та стягнення заборгованості за безпідставне користування землею – відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду.
Повний текст рішення виготовлений та підписаний 11 червня 2026 року.

Суддя:  О.  М.  Суходольський