ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 р. 	Справа № 520/2601/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, по справі № 520/2601/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1   
про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати позивачу компенсацію грошового забезпечення за невикористані щорічні основні відпустки: 2022 році у кількості 42 календарних дні, у 2023 році у кількості 30 календарних днів, у 2024 році у кількості 37 календарних дня, 2025 році у кількості 45 календарних днів;
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити компенсацію грошового забезпечення за невикористані щорічні основні відпустки: у 2022 році у кількості 42 календарних дні, у 2023 році у кількості 30 календарних днів, у 2024 році у кількості 37 календарних днів, 2025 році у кількості 45 календарних днів, на підставі третього абзацу пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати компенсації грошового забезпечення за невикористані щорічні додаткові відпустки, як учаснику бойових дій: 2022 році у кількості 14 календарних днів, у 2023 році у кількості 14 календарних днів, у 2024 році у кількості 14 календарних днів, 2025 році у кількості 14 календарних днів;
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити компенсацію грошового забезпечення за невикористані щорічні додаткові відпустки, як учаснику бойових дій: 2022 році у кількості 14 календарних днів, у 2023 році у кількості 14 календарних днів, у 2024 році у кількості 14 календарних днів, 2025 році у кількості 14 календарних днів, на підставі третього абзацу пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні із розрахунку 50% останнього місячного грошового забезпечення за повних три календарних роки військової служби;
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні із розрахунку 50% останнього місячного грошового забезпечення за повних три календарних роки військової служби на підставі пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати грошової допомоги для оздоровлення за 2025 рік при звільненні у відставку у розмірі місячного грошового забезпечення;
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити грошову допомогу для оздоровлення за 2025 рік при звільненні у відставку у розмірі місячного грошового забезпечення на підставі другого абзацу пункту 2 розділу ХХІІІ Наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»;
-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати грошового забезпечення за період з 01 січня 2025 року по 27 січня 2025 року включно при звільненні у відставку у розмірі місячного грошового забезпечення передбаченого для займаної посади;
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити грошове забезпечення за період з 01 січня 2025 року по 27 січня 2025 року включно при звільненні у відставку у розмірі місячного грошового забезпечення передбаченого для займаної посади на підставі пункту один розділу ХХХІ Наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018року №260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що військовою частиною НОМЕР_1 не здійснено повного розрахунку при його звільненні. Вважаючи бездіяльність військової частини НОМЕР_1 протиправною звернувся до суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 р. у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії відмовлено.
Позивач, частково не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, невірним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, просить скасувати судове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 по адміністративній справі №520/2601/25 в частині відмови в задоволенні позовних вимог, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в частині:
1) Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 компенсації грошового забезпечення за невикористані щорічні основні відпустки: у 2022 році у кількості 42 (сорок два) календарних дні, у 2023 році у кількості 30 (тридцять) календарних днів, у 2024 році у кількості 37 (тридцять сім) календарних дня, у 2025 році у кількості 45 (сорок п`ять) календарних дня.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 компенсацію грошового забезпечення за невикористані щорічні основні відпустки: у 2022 році у кількості 42 (сорок два) календарних дні, у 2023 році у кількості 30 (тридцять) календарних днів, у 2024 році у кількості 37 (тридцять сім) календарних дня, у 2025 році у кількості 45 (сорок п`ять) календарних дня на підставі третього абзацу пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
2) Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2025 рік при звільненні у відставку у розмірі місячного грошового забезпечення.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2025 рік при звільненні у відставку у розмірі місячного грошового забезпечення на підставі другого абзацу пункту 2 розділу ХХІІІ Наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».
3) Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01 січня 2025 року по 27 січня 2025 року включно при звільненні у відставку у розмірі місячного грошового забезпечення передбаченого для займаної посади.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01 січня 2025 року по 27 січня 2025 року включно при звільненні у відставку у розмірі місячного грошового забезпечення передбаченого для займаної посади на підставі пункту 1 розділу ХХХІ Наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».
В іншій частині залишити рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 року по адміністративній справі №520/2601/25 – без змін.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначив, що витяг із Послужного списку позивача сформований відповідачем з допущенням неточностей і помилок, суд мав би поставити під сумнів, оскільки із перелічених періодів проходження військової служби не визначено яку саме вислугу років станом на час спірних правовідносин мав позивач, не зазначено відповідність вислуги років із Послужного списку з витягом із наказу №27/нст від 27.01.2025 року, що не дає підстав стверджувати про правильність дій з боку відповідача при застосуванні розрахунків на виплату компенсації за невикористану щорічну основну відпустку (2022-2025) роки. Також указав, що судом першої інстанції не надано оцінку витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 №77 від 03.10.2023, відповідно до якого вислуга років в Збройних Силах України станом на 03.10.2023 року (дата виключення зі списків частини НОМЕР_2 ) позивача складала: календарна – 35 років 03 місяці 25 днів, пільгова – 00 років 00 місяців 00 днів, загальна – 35 років 03 місяці 25 днів.
Зазначив, що судом першої інстанції не досліджено та не надано правової оцінки щодо бездіяльності відповідача про не здійснення виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку у 2022 році (згідно довідки розрахунку – 0; наказом від 27.01.2025 №27/нст - не визначено здійснити виплату). Зазначив, що судом не враховано такий факт, що позивач просив грошову допомогу для оздоровлення у рік звільнення, що в контексті заявлених позовних вимог кореспондується із абзацом другим п.2 розділу ХХІІІ Порядку №260. 
Також указав, що у відповідача виник обов`язок здійснити виплату грошового забезпечення позивачу по день виключення зі списків особового складу частини включно, зважаючи на накази командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.01.2025 №21/нст, та від 27.01.2025 №27/нст.
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 по справі №520/2601/25 – без змін.
Відповідач зазначив, що Військової частиною НОМЕР_1 відповідно до пункту 2.9. Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей обчислено вислугу років ОСОБА_1 виключно на підставі послужного списку та первинних документів. За періоди, в яких відсутні первинні документи, вислуга років не зараховувалась. Також указав, що приводом для виплати допомоги на оздоровлення є: або рапорт військовослужбовця, або подія вибуття військовослужбовця у щорічну основну відпустку повної тривалості (у другу частину основної щорічної відпустки), а умовою проведення означеного платежу є набуття військовослужбовцем права на щорічну основну відпустку. Відтак, відсутність означеного письмового рапорту безумовно спричиняє відсутність підстав для виплати військовослужбовцю грошової допомоги для оздоровлення.
На підставі положень п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, дійшла таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджено копією посвідчення № НОМЕР_3 , видане 31.07.2015.
Згідно з витягом з наказу командира ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 02 травня 2018 року №73-ОС встановлено, що майора ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Вислуга років станом на 03 травня 2018 року становить:
- календарна 19 років 08 місяців 00 днів;
- в пільговому обчислення 07 років 03 місяці 00 днів;
- стаж роботи 13 років 08 місяців 03 дня;
-всього 40 років 07 місяців 20 днів.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.10.2023 № 77 майора ОСОБА_1 вважати таким, що справи і посаду здав та вибув до нового місця служби. Вислуга у Збройних Силах України складає: календарна – 35 років 03 місяців 25 днів; пільгова – 00 рік 00 місяців 00 днів; загальна – 35 років 03 місяців 25 днів.
З витягу із послужного списку колишнього командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 від 22.02.2025 року №1670/480 встановлено проходження військової служби:
01.08.1983 р. – 30.10.1987 р. – курсант Харківського вищого військового авіаційного училища пілотів;
05.12.1987 р. – 01.11.1989 р. – пілот 905 авіаційного полку винищувачів 10 авіаційної дивізії винищувачів;
01.11.1989 р. – 13.01.1992 р. – помічник керівника польотами 1219 центру (керівництва польотами на аеродромах 24 змішаної авіаційної дивізії);
13.01.1992 р. – 11.10.1992 р. – помічник керівника польотами 1218 центру;
11.10.1992 р. – 26.04.1993 р. – зарахований розпорядження Міністра Оборони України;
26.04.1993 р. – 01.07.1995 р. помічник керівника польотами на аеродромі НОМЕР_4 центру керівництва польотами на аеродромі НОМЕР_5 навчального авіаційного центру;
01.07.1995 р. – 10.11.1995 р. – зарахований у розпорядження командира 5 авіаційного корпусу;
04.04.2014 р. – 18.03.2015 р. – заступник начальника ВПС з логістики НОМЕР_6 прикордонного загону;
23.03.2015 р. – 18.04.2016 р. – заступник начальника відділу з логістики прикордонної служби НОМЕР_6 прикордонного загону;
18.04.2016 р. – 29.04.2016 р. – старший авіаційний технік бортовий оператор екіпажу авіаційної ланки НОМЕР_7 окремої авіаційної ескадрильї;
29.04.2016 р. – 05.10.2016 р. – штурман ланки-командир корабля авіаційної ланки НОМЕР_7 окремої ескадрильї ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
05.10.2016 р. – 03.05.2018 р. – заступник командира ескадрильї – командир ланки НОМЕР_7 окремої авіаційної ескадрильї ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
31.12.2022 р. – командир стрілецької роти кадру;
08.01.2022 р. – 01.03.2023 р. командир 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_8 ;
01.03.2023 р. – 24.07.2023 р. – командир роти – старший викладач начальної роти школи БЗВП НОМЕР_9 Навчального центру;
24.07.2023 р. – 03.08.2023 р. – офіцер резерву взводу резерву офіцерського складу НОМЕР_10 окремого навчального батальйону Регіонального управління Сил Територіальної Оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 »;
03.08.2023 р. – 18.09.2023 р. – командир роти – старший викладач навчальної роти НОМЕР_11 навчального центру Сил територіальної оборони Збройних Сил України;
18.09.2023 р. – 27.01.2025 р. – командир 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .
Як підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.01.2025р. №27/нст майора ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_12 (по особовому складу) від 14.01.2025 №12 у відставку за підпунктом «а» (за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 27.01.2025 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Станом на 27.01.2025 р. вислуга років у Збройних Силах України становить: загальна – 21 рік 08 місяців 03 дні, в т.ч. календарна – 19 років 08 місяців 00 днів, пільгова – 02 роки 01 місяць 20 днів.
Щорічна основна відпустка за 2023 рік надавалась 15 днів; 
Щорічна основна відпустка за 2024 рік надавалась 8 днів; 
Щорічна основна відпустка за 2024 рік надавалась 8 днів;
Щорічна основна відпустка за 2025 рік не надавалась;
Грошову допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2025 рік не отримував.
Відповідно до абз.3 пункту 14 ст.10 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити компенсацію за 25 діб, невикористаної щорічної відпустки пропорційно строку служби за 2023 рік. 
Відповідно до абз.3 пункту14 ст.10 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити компенсацію за 32 доби, невикористаної щорічної відпустки пропорційно строку служби за 2024 рік.
Відповідно до абз.3 пункту 14 ст. 10 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити компенсацію за 40 діб, невикористаної щорічної відпустки пропорційно строку служби за 2025 рік.
Додаткова відпустка, як учаснику бойових дій передбачена п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2022 по 2025 роки не надавалась, виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік 14 діб, за 2023 рік у кількості 14 діб, за 2024 рік у кількості 14 діб та за 2025 рік у кількості 14 діб. 
На підставі розділу ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018р. №260, виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення в розмірі 150% місячного грошового забезпечення (50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше за контрактом з 08.01.2022 р.).
Позивач вважаючи, що проведені відповідачем виплати при його звільненні з військової служби проведенні з порушенням законодавства, звернувся з позовом до суду.
Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ч. 1 ст. 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років – 35 календарних днів; від 15 до 20 років – 40 календарних днів; понад 20 календарних років – 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.
Згідно з абз. 3 ч. 14 ст. 10-1 Закону № 2011-XII у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину – особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки».
Відповідно до п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі – Порядок №260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 визначає порядок проходження громадянами України (далі – громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі.
Відповідно до п. 234 Положення № 1153/2008 перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.
Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення.
Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обгрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.
Заперечення військовослужбовців щодо розрахунку вислуги років військової служби розглядаються командирами (начальниками) військових частин перед оформленням документів для звільнення з військової служби. Спірні питання щодо заліку вислуги років окремих періодів служби для призначення пенсії розглядаються спеціальною комісією Міністерства оборони України.
Порядок проведення розрахунку вислуги років визначається Міністерством оборони України.
Тобто, аналіз указаних вище норм права дає підстави зробити висновок, що тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців залежить від вислуги в календарному обчисленні.
Водночас, чинним законодавством передбачено право військовослужбовця у разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років та встановлено порядок розгляду спірних питань щодо заліку вислуги років окремих періодів служби.
Як установлено з матеріалів справи, зокрема з копії витягу з наказу командира ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 02 травня 2018 року №73-ОС вислуга років ОСОБА_1 станом на 03 травня 2018 року становить: календарна – 19 років 08 місяців 00 днів.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.10.2023 № 77 вислуга у Збройних Силах України складає: календарна – 35 років 03 місяців 25 днів; пільгова – 00 рік 00 місяців 00 днів; загальна – 35 років 03 місяців 25 днів. 
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2025р. №27/нст станом на 27.01.2025 р. вислуга років у Збройних Силах України становить загальна – 21 рік 08 місяців 03 дні, в т.ч. календарна – 19 років 08 місяців 00 днів, пільгова – 02 роки 01 місяць 20 днів.
Позовні вимоги стосовно визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання військової частини виплатити компенсацію грошового забезпечення за невикористані щорічні основні відпустки у 2022 році у кількості 42 календарних дні, у 2023 році у кількості 30 календарних днів, у 2024 році у кількості 37 календарних днів, 2025 році у кількості 45 календарних днів позивачем обґрунтовані неправильністю розрахунку вислуги років.
Разом з тим, заявляючи позовні вимоги в цій частині, позивач обмежився лише констатацією невірно обчисленої вислуги років. При цьому, жодних вимог стосовно визнання протиправної бездіяльності (дій) відповідача та зобов`язання вчинити певні дії щодо обрахунку вислуги років в календарному обчисленні позивач не заявляв. 
При цьому належним способом захисту порушеного права є оскарження дій відповідача щодо обчислення вислуги років, оскільки саме від тривалості вислуги років залежить тривалість відпустки, що має вплив на розмір компенсації за невикористану відпустку.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1-2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Межі перегляду судом апеляційної інстанції визначені статтею 308 КАС України, частина п`ята якої містить обмеження повноважень цього суду, а саме суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Отже, зважаючи на викладене вище, враховуючи той факт, що суд апеляційної інстанції не може вирішувати позовні вимоги, які не заявлялися позивачем у суді першої інстанції та надавати оцінку цьому питанню при перегляді рішення суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог у цій частині.
Крім того, суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом не було досліджено та не надано правової оцінки щодо бездіяльності відповідача про не здійснення виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку у 2022 році з огляду на надану вище правову оцінку. 
Стосовно виплати грошової допомоги для оздоровлення за 2025 рік при звільненні у відставку, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 1-2 розділу XXIII Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) – на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.
Аналіз наведених вище положень дає підстави зробити висновок, що грошова допомога для оздоровлення виплачується військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали таке право та не отримали її протягом року.
Водночас, пунктом 2 розділу XXIII Порядку № 260 обумовлено, що грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у випадку:
вибуття у щорічну основну відпустку повної тривалості;
вибуття у другу частину такої відпустки (у тому числі за попередні роки);
або подання рапорту про надання грошової допомоги на оздоровлення без фактичного вибуття у відпустку – протягом поточного року – на підставі наказу командира військової частини.
Таким чином, реалізація права на отримання грошової допомоги на оздоровлення потребує вчинення активних дій з боку військовослужбовця – вибуття у відпустку чи подання рапорту про надання грошової допомоги на оздоровлення протягом відповідного календарного року, у якому особа має право на щорічну відпустку. 
Аналогічний правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 22.05.2025 по справі № 240/4156/24.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.01.2025р. №27/нст встановлено, що щорічна основна відпустка за 2025 рік не надавалась; відповідно до абзацу третього пункту 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити компенсацію за 40 діб невикористаної щорічної відпустки пропорційно строку служби за 2025 рік.
Згідно з копією розрахунку при звільненні ОСОБА_1 нараховано компенсацію відпустки 2025 р. за 40 діб. Грошова допомога на оздоровлення 2025 рік – не виплачувалась. 
Як підтверджується матеріалами справи, позивач 21.01.2025 р. звертався з рапортами до командира військової частини НОМЕР_1 щодо проведення повного розрахунку грошового забезпечення при виключенні зі списків особового складу частини, а саме: виплати компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки за 2022, 2023, 2024, 2025 роки, додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2022, 2023, 2024, 2025 роки, компенсацію за неотримане речове майно, одноразову грошову допомогу при звільненні із розрахунку 50% за кожний повний календарний рік служби, виходячи із останнього місячного грошового забезпечення; та проведення розрахунку розміру грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. 
Водночас, матеріали справи не місять доказів, що позивач учиняв дії, спрямовані на реалізацію права на грошову допомогу для оздоровлення у 2025 році, зокрема подавав рапорт без вибуття у відпустку про отримання грошової допомоги на оздоровлення. 
Зважаючи на викладене, суд висновує про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.
Щодо визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача виплатити грошове забезпечення за період з 01 січня 2025року по 27 січня 2025 року включно при звільненні у відставку у розмірі місячного грошового забезпечення, суд зазначає таке. 
Відповідно до п. 1 розділу XXXI Порядку № 260 грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується: військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) – у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.
Пунктом 2 розділу XXXI Порядку № 260 встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які на день звільнення з військової служби перебувають на лікуванні в лікарняному закладі чи у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, грошове забезпечення виплачується до дня повернення до місця служби включно, але не більше загального терміну перебування на лікуванні в лікарняних закладах, а тим, які перебувають у щорічній основній чи додатковій відпустці, – до дня закінчення відпустки включно.
Грошове забезпечення військовослужбовцям, які не здали до вибуття на лікування або у відпустку справи та посаду, виплачується також за період здавання справ та посади в межах установлених строків.
Як установлено з матеріалів справи, зокрема згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.12.2024 р. №361/нст вважати таким, що з 22 грудня 2024 р. вибув у відпустку за станом здоров`я майора ОСОБА_1 , командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 з 22.12.2024 по 20.01.2025, терміном на 30 діб без урахування часу на проїзд, АДРЕСА_1 (підстава рапорт Вх.№7405 від 21.12.2024 року, довідка ВЛК військової частини НОМЕР_13 №11262 від 31.12.2024 року, відпускний квиток №893).
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.01.2025 р. за №21/нст вважати такими, що з 21 січня 2025 року прибули і приступили до виконання службових обов`язків, з відпустки за станом здоров`я: майора ОСОБА_1 , командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 . Зарахувати на продовольче забезпечення з 22 січня 2025 року.
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.01.2025 р. №27/нст майора ОСОБА_1 , командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_12 (по особовому складу) від 14.01.2025 №12 у відставку за підпунктом «а» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за віком – у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі), вважати таким, що 27.01.2025 року справи і посаду здав. 
Згідно з письмовими поясненнями відповідача, наведеними у відзиві на адміністративний позов від 22.02.2025 року, позивачу при звільненні нараховано грошове забезпечення за грудень 2024 року та за період з 1 по 20 січня 2025 року, тобто грошове забезпечення позивачу починаючи з 21 січня 2025 року по день звільнення не нараховувалося.
Однак, враховуючи приписи абз. 2 п. 2 розділу XXXI Порядку №260, згідно з яким грошове забезпечення військовослужбовцям, які не здали до вибуття на лікування або у відпустку справи та посаду, виплачується також за період здавання справ та посади в межах установлених строків та ту обставину, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.01.2025 р. №27/нст позивач справи і посаду здав 27.01.2025 року, відповідачем неправомірно було ненараховано і невиплачено грошове забезпечення починаючи з 21.01.2025 р., тобто з моменту повернення позивача з лікування. 
Як підтверджується матеріалами справи, зокрема розрахунком при звільненні, грошове забезпечення нараховане і виплачене позивачу за 20 днів, а тому суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати грошового забезпечення за період з 21 січня 2025 року по 27 січня 2025 року включно при звільненні у відставку та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити грошове забезпечення за період з 21 січня 2025 року по 27 січня 2025 року включно при звільненні у відставку.
Таким чином, доводи позивача в апеляційній скарзі в цій частині є доречними та враховуються колегією суддів. 
Натомість суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав щодо визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити грошове забезпечення за період з 21 січня 2025 року по 27 січня 2025 року включно.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують обставини, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з?ясовано всі обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям у цій частині нової постанови про задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 по справі № 520/2601/25 - скасувати в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати грошового забезпечення за період з 21 січня 2025 року по 27 січня 2025 року включно та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 виплатити грошове забезпечення за період з 21 січня 2025 року по 27 січня 2025 року включно при звільненні у відставку.
Ухвалити в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 21 січня 2025 року по 27 січня 2025 року включно при звільненні у відставку.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 21 січня 2025 року по 27 січня 2025 року включно при звільненні у відставку.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 по справі №520/2601/25 – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	Т.С. Перцова   С.П. Жигилій