ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/8988/25 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,
суддів: Попової О.Г.,
Штульман І.В.,

При секретарі: Долинській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Черкаській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Державної податкової служби у Черкаській області звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому просило: стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податковий борг з податку на додану вартість у сумі 3450900,56 грн, що виник за період з 02.10.2023 до 11.07.2025 та з адміністративних штрафів у сумі 1020,00 грн зі строком сплати 19.01.2023 до державного бюджету.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що станом на день звернення до суду спірна заборгованість є непогашеною, що слугувало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено.
Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податковий борг з податку на додану вартість у сумі 3450900 (три мільйони чотириста п`ятдесят тисяч дев`ятсот) грн 56 коп., що виник за період з 02.10.2023 до 11.07.2025 та з адміністративних штрафів у сумі 1020 (одна тисяча двадцять) грн 00 коп. зі строком сплати 19.01.2023 до державного бюджету.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що стягнення податкового боргу у повному обсязі суперечить як реальному фінансовому стану платника, так і в вимогам Податкового кодексу України щодо порядку врахування від`ємного значення.
На думку скаржника, оскільки контролюючий орган не надсилав нову податкову вимогу, так як спірний податковий борг виник з 02.10.2023, тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. 
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, а подання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі відповідно до статті 304 КАС України є правом, а не обов`язком учасників справи, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована, як фізична особі-підприємець з 28.08.2008, перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Черкаській області, має непогашений податковий борг перед бюджетом за наступними податками:
- з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів/робіт у сумі 3450900,56 грн, що виник згідно: - податкової декларації з податку на додану вартість №9243966264 від 20.09.2023 на суму 8886,00 грн зі строком сплати 02.10.2023. З урахуванням сплати в сумі 3956,84 грн залишок непогашеного зобов`язання становить 4929,16 грн;
- податкової декларації з податку на додану вартість №9277381309 від 19.10.2023 на суму 907,00 грн зі строком сплати 30.10.2023;
- податкової декларації з податку на додану вартість №9313594979 від 19.11.2023 на суму 818,00 грн зі строком сплати 30.11.2023;
- податкової декларації з податку на додану вартість №9345852561 від 19.12.2023 на суму 768,00 грн зі строком сплати 02.01.2024;
- податкової декларації з податку на додану вартість №9376269255 від 19.01.2024 на суму 1005,00 грн зі строком сплати 30.01.2024;
- податкової декларації з податку на додану вартість №9033384086 від 19.02.2024 на суму 963,00 грн зі строком сплати 01.03.2024;
- податкової декларації з податку на додану вартість №9064504934 від 19.03.2024 на суму 689,00 грн зі строком сплати 01.04.2024;
- податкової декларації з податку на додану вартість №9160108530 від 19.04.2024 на суму 1006,00 грн зі строком сплати 30.04.2024;
- податкового повідомлення-рішення №0127412407 від 02.09.2024 та акту про результати камеральної перевірки № 9631/23-00-24-07-14/2705302069 від 08.08.2024 у сумі 1602,19 грн зі строком сплати 04.10.2024;
- податкового повідомлення-рішення №358/23-00-24|04-01 від 09.01.2024 та акту про результати документальної планової виїзної перевірки № 11925/923-00-24- 04-01/2705302069 від 22.11.2023 у сумі 1580032,04 грн зі строком сплати 11.07.2025;
- податкового повідомлення-рішення №353/23-00-24-04-01 від 09.01.2024 та акту про результати документальної планової виїзної перевірки № 11925/23-00-24- 04-01/2705302069 від 22.11.2023 у сумі 1857309,30 грн зі строком сплати 11.07.2025;
- з адміністративних штрафів у сумі 1020,00 грн, що виник згідно податкового повідомлення-рішення №149/2300090111 від 05.01.2023 та акту про результати фактичної перевірки №6748/23-00-09-01-16/2705302069 від 17.11.2022 зі строком сплати 19.01.2023.
Станом на день звернення до суду вказана заборгованість є непогашеною.
Оскільки в добровільному порядку сума заборгованості відповідачем не сплачена, позивач просив стягнути її у судовому порядку.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем у встановлені законодавством строки податкового боргу в повному обсязі, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення коштів з відповідача в рахунок погашення податкового боргу та вважає їх такими, що підлягають до задоволення. 
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
За правилами п.59.3 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Пунктом 59.5 статті 59 ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Таким чином, за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов`язку та виникнення у нього податкового боргу.
Пунктом 131.2 статті 131 Податкового кодексу України встановлено, що при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.
Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.
При цьому, колегія суддів враховує, що згідно з абзацом 1 пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Абзацом 2 пункту 57.3 статті 57 ПК України передбачено, шо у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
У силу вимог пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до абзацу 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
З положень зазначених норм закону випливає, що обов`язок зі сплати грошового зобов`язання у платника податків виникає з наступного дня за днем узгодження такого зобов`язання і має бути виконаний протягом десяти днів. У разі оскарження до суду податкового повідомлення-рішення днем узгодження грошового зобов`язання є день набрання законної сили судовим рішенням.
Несплачені грошові зобов`язання у встановлений законом строк - протягом 10 календарних днів, наступних за днем їх узгодження, яке відбувається в день набрання законної сили судовим рішенням, є податковим боргом платника податків, з виникненням якого контролюючий орган має вжити заходів для його погашення, зокрема надіслати платникові податкову вимогу щодо погашення суми податкового боргу.
Вказане узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі № 810/272/16.
Згідно із п. п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.
Пунктами 88.1 та 88.2 ст. 88 ПК України визначено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
Пунктами 95.1 та 95.2 статті 95 ПК України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Згідно з вимогами п. 95.4 ст. 95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_1 має непогашений податковий борг перед бюджетом за наступними податками:
- з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів/робіт у сумі 3450900,56 грн, що виник згідно: - податкової декларації з податку на додану вартість №9243966264 від 20.09.2023 на суму 8886,00 грн зі строком сплати 02.10.2023. З урахуванням сплати в сумі 3956,84 грн залишок непогашеного зобов`язання становить 4929,16 грн;
- податкової декларації з податку на додану вартість №9277381309 від 19.10.2023 на суму 907,00 грн зі строком сплати 30.10.2023;
- податкової декларації з податку на додану вартість №9313594979 від 19.11.2023 на суму 818,00 грн зі строком сплати 30.11.2023;
- податкової декларації з податку на додану вартість №9345852561 від 19.12.2023 на суму 768,00 грн зі строком сплати 02.01.2024;
- податкової декларації з податку на додану вартість №9376269255 від 19.01.2024 на суму 1005,00 грн зі строком сплати 30.01.2024;
- податкової декларації з податку на додану вартість №9033384086 від 19.02.2024 на суму 963,00 грн зі строком сплати 01.03.2024;
- податкової декларації з податку на додану вартість №9064504934 від 19.03.2024 на суму 689,00 грн зі строком сплати 01.04.2024;
- податкової декларації з податку на додану вартість №9160108530 від 19.04.2024 на суму 1006,00 грн зі строком сплати 30.04.2024;
- податкового повідомлення-рішення №0127412407 від 02.09.2024 та акту про результати камеральної перевірки № 9631/23-00-24-07-14/2705302069 від 08.08.2024 у сумі 1602,19 грн зі строком сплати 04.10.2024;
- податкового повідомлення-рішення №358/23-00-24|04-01 від 09.01.2024 та акту про результати документальної планової виїзної перевірки № 11925/923-00-24-04-01/2705302069 від 22.11.2023 у сумі 1580032,04 грн зі строком сплати 11.07.2025;
- податкового повідомлення-рішення №353/23-00-24-04-01 від 09.01.2024 та акту про результати документальної планової виїзної перевірки № 11925/23-00-24-04-01/2705302069 від 22.11.2023 у сумі 1857309,30 грн зі строком сплати 11.07.2025;
- з адміністративних штрафів у сумі 1020,00 грн, що виник згідно податкового повідомлення-рішення №149/2300090111 від 05.01.2023 та акту про результати фактичної перевірки №6748/23-00-09-01-16/2705302069 від 17.11.2022 зі строком сплати 19.01.2023.
Колегія суддів звертає увагу на те, що одним із етапів стягнення податкового боргу з боржника є надсилання на адресу суб`єкта господарювання відповідної податкової вимоги.
Згідно пунктів 42.2, 42.5 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Пунктом 7 Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 30.06.2017 №610 встановлено, що податкова вимога вважається належним чином врученою платнику податків (крім фізичних осіб), якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові (абзац перший).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (абзац третій).
З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з несплатою суми грошового зобов`язання винесено податкові вимоги форми «Ф» від 28.07.2021 № 0027606-1303-23014; форми «С» від 05.01.2023 № 149/2300090111; форми «ПН» від 09.01.2024 № 358/23-00-24-04-01; форми «Р» від 09.01.2024 № 353-23-00-24-04-01форми «Н» від 02.09.2024 № 0127412407, які було направлено засобами поштового зв`язку.
У той же час, колегія суддів враховує, що у силу вимог п. 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Зазначене спростовує відповідні посилання апелянта щодо не надсилання нової податкової вимоги.
При цьому, заборгованість у розмірі у відповідача у розмірі 3450900 (три мільйони чотириста п`ятдесят тисяч дев`ятсот) грн 56 коп., що виник за період з 02.10.2023 до 11.07.2025 та з адміністративних штрафів у сумі 1020 (одна тисяча двадцять) грн 00 коп зі строком сплати 19.01.2023, підтверджується даними з інтегрованої картки платника податків, наданим до суду першої інстанції, та у матеріалах справи відсутні докази сплати нарахованих контролюючим органом вказаних податкових зобов`язань.
У свою чергу, матеріали справи не містять інформації щодо оскарження у судовому порядку податкових повідомлень-рішень №0127412407 від 02.09.2024, №358/23-00-24-04-01 від 09.01.2024, №353/23-00-24-04-01 від 09.01.2024 та сплати узгоджених податкових зобов`язань згідно податкових декларацій, на підставі яких виник податковий борг, а також сплати штрафу у сумі 1020,00 грн, що виник згідно податкового повідомлення-рішення №149/2300090111 від 05.01.2023.
У той же час предметом даного позову є стягнення податкового боргу, нарахованого за узгоджені податкові зобов`язання, у той час як правовідносини щодо правомірності чи неправомірності врахування задекларованого від`ємного значення відповідачем не стосуються даної справи.
Отже, висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є правильним та таким, що відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.
Доводи скаржника щодо пропуску контролюючим органу строку звернення до суду з огляду на положення п. 8 частини четвертої статті 169 КАС України колегія суддів не приймає до уваги за наступних підстав.
За правилами частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
У свою чергу, відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Згідно пункту 102.4 статті 102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Тобто, строк давності у 1095 днів, встановлений статтею 102 ПК України, поширюється, зокрема, на право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань (пункт 102.1); стягнення податкового боргу (пункт 102.4).
У постанові від 25.02.2020 у справі №1340/5767/18 Верховний Суд сформулював правовий висновок, згідно якого положеннями пунктів 95.1-95.3 статті 95 і пункту 102.4 статті 102 КАС України встановлено, що контролюючий орган може звернутися до адміністративного суду з позовом про стягнення податкового боргу з платників податків із дотриманням відповідних умов, встановлених пунктом 95.2 статті 95 ПК України, які надають право на примусове стягнення податкового боргу, а також строку - 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Строк у 1095 днів є присічним для контролюючого органу, протягом і в межах якого ним можуть бути вжиті заходи щодо погашення податкового боргу, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом, проте норми пункту 102.4 статті 102 ПК України не є такими, що обмежують суд у праві ухвалювати судове рішення про стягнення податкового боргу після закінчення 1095-денного строку, з вимогою про стягнення якого контролюючий орган звернувся вчасно.
За позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.04.2021 у справі №812/1541/16, стягнення коштів контролюючий орган має право ініціювати тільки в межах 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Податковий борг платника податків, стосовно якого минув цей строк давності, не може бути ініційований контролюючим органом до стягнення, оскільки безумовно вважається безнадійним.
З огляду на вказане, у даному випадку податковий орган звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, який настав з 02.10.2023 у строк, визначений чинним законодавством.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.Г. Попова

І.В. Штульман