ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/8467/25  Номер провадження 22-ц/814/1484/26	Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пікуля В.П.,
суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.,
за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Шевченко Леся Олександрівна, на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 28 листопада 2025 року (повний текст ухвали складено 02 грудня 2025 року) у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту здобуття професійно-технічної освіти, заінтересовані особи: Зуївський енергетичний технікум Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет», Полтавський обласний центр зайнятості,

В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2025 року заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту здобуття професійно-технічної освіти.
В даній заяві просив суд встановити факт здобуття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , професійно-технічної освіти у Зуївському енергетичному технікумі Міністерства енергетики та електрифікації СРСР за спеціальністю «парогенераторні та турбінні установки теплових електростанцій», кваліфікацією «техніка-теплотехніка» на підставі рішення Державної кваліфікаційної комісії від 26 березня 1987 року та отримання ОСОБА_1 диплома Зуївського енергетичного технікуму Міністерства енергетики та електрифікації СРСР від 26 березня 1987 року ЛТ № 840677, зареєстрованого за №12472.
Короткий зміст судового рішення
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 28 листопада 2025 року закрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту здобуття професійно-технічної освіти, оскільки такі вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
З ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 28 листопада 2025 року не погодився заявник, в інтересах якого діє представник – адвокат Шевченко Л.О., та оскаржив її в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі особа, що її подала просила суд скасувати ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 28 листопада 2025 року про закриття провадження у справі № 552/8467/25 та направити справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Позиції учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що встановлення факту здобуття заявником відповідного освітньо-кваліфікаційного рівня професійної (професійно-технічної) освіти є необхідним для отримання дублікату диплому та реалізації, в подальшому, права на отримання ваучера, яке передбачено законом, а також можливості подальшого працевлаштування; встановлення цього факту не пов`язано зі спором про право; заявник позбавлений іншої можливості одержати чи відновити диплом, оскільки архіви навчального закладу не переміщалися з окупованої території на підконтрольну територію України.
Також зазначає, що судом безпідставно взято до уваги пояснення заінтересованої особи при прийнятті рішення.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу вказано, що рішення суду по даній справі не може бути замінено документ про освіту для цілей, передбачених пунктом 1 статті 30 Закону України «Про зайнятість населення».
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
В судовому засіданні представник заявника – адвокат Шевченко Л.О. апеляційну скаргу підтримала та просила скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Взявши участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції представник Полтавського обласного центру зайнятості Білецька О.В. просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Інші учасники справи будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду в судове засідання не з`явилися. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представник заявника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення представника заінтересованої особи з приводу задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Встановлені обставини справи
З матеріалів справи вбачається, що заявник звернувся до суду з заявою в якій просив встановити факт здобуття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , професійно-технічної освіти у Зуївському енергетичному технікумі Міністертва енергетики та електрифікації СРСР за спеціальністю «парогенераторні та турбінні установки теплових електростанцій», кваліфікацією «техніка-теплотехніка» на підставі рішення Державної кваліфікаційної комісії від 26 березня 1987 року та отримання ОСОБА_1 диплому Зуївського енергетичного технікуму Міністерства енергетики та електрифікації СРСР від 26 березня 1987 року ЛТ № 840677, зареєстрованого за №12472.
Встановлення цих відомостей необхідне для отримання дублікату диплому та реалізації, в подальшому, права на отримання ваучера, яке передбачено законом, а також можливості подальшого працевлаштування.
Суд першої інстанції, зважаючи на доводи учасників справи, дійшов висновку про те, що дані вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
Позиція апеляційного суду
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Згідно з частини другої статті 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи позовного, наказного та окремого провадження.
Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).
Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
В пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року).
Верховний Суд в постанові від 29 березня 2024 року у справі № 378/760/23 вказав, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) зазначено, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород.
Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.
Аналогічний висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постановах від 08 листопада 2019 у справі № 161/853/19, від 18 грудня 2019 у справі № 370/2598/16-ц.
Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту здобуття професійно-технічної освіти, заінтересовані особи: Зуївський енергетичній технікум Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет», Полтавський обласний центр зайнятості.
Суд першої інстанції виявивши, що встановлення факту здобуття професійно-технічної освіти в судовому порядку чинним законодавством не передбачене прийшов до правильного висновку про закриття провадження, з даним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції, а твердження апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Апеляційний суд зауважує, що доводи скаржника, що встановлення факту здобуття заявником відповідного освітньо-кваліфікаційного рівня професійної (професійно-технічної) освіти є необхідним для отримання дублікату диплому та реалізації, в подальшому, права на отримання ваучера, яке передбачено законом, а також можливості подальшого працевлаштування не спростовує можливості отримання дублікату диплому в позасудовий спосіб.
Скаржником до суду першої інстанції надано відповіді першого проректора Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» та генерального директора директорату професійної освіти Міністерства освіти та науки України, в яких роз`яснено позасудовий порядок отримання дублікату диплома скаржником. 
При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що питання наявності чи відсутності спору про право судом не досліджувалося, оскільки підставою для закриття провадження було те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. З даним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.
Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 28 листопада 2025 року – без змін.
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат, понесені сторонами під час розгляду справи місцевим судом, та відсутні підстави для розподілу судових витрат у вигляді судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Шевченко Леся Олександрівна – залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 28 листопада 2025 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 травня 2026 року.

Головуючий       В.П. Пікуль 

Судді        Т.В. Одринська

О.О. Панченко