ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
18.06.2026	Справа № 910/2019/26	
За заявою  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №910/2019/26,
за позовом Акціонерного товариства "БАНК АЛЬЯНС"
до 1) Приватного акціонерного товариства "Укргазбуд", 2) ОСОБА_2 , 3)  ОСОБА_1 , 4) ОСОБА_3 
за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ТОВ "Вест Активс"
про стягнення заборгованості (солідарно) у сумі 32267952,52 грн.
Суддя Сташків Р.Б.
Без виклику представників сторін.
ВСТАНОВИВ: 
На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про солідарне стягнення з Приватного акціонерного товариства "Укргазбуд" (далі - відповідач-1), ОСОБА_2 (далі - відповідач-2), ОСОБА_1 (далі - відповідач-3), ОСОБА_3 (далі - відповідач-4) на користь Акціонерного товариства "БАНК АЛЬЯНС" (далі - позивач) 11295082,08 грн заборгованості у національній валюті та 484645,08 доларів США за договором №20-027/ЮК про відкриття мультивалютної відновлювальної кредитної лінії, оскільки відповідачі виступають поручителями у зобов`язаннях ТОВ "Вест Активс" за вказаним договором.
У судовому засіданні 20.05.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення. У позові відмовлено повністю.
У судовому засіданні представник відповідача-3 зазначив, що через систему "Електронний суд" надіслав клопотання про долучення доказів понесення судових витрат, які сторона сплатила у зв`язку із розглядом справи №910/2019/26.
Через систему "Електронний суд" 25.05.2026 від відповідача-3 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення. У поданій заяві останній просить суд покласти на позивача 50000 грн понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в межах розгляду цієї справи.
Ухвалою суду від 01.06.2026 заяву позивача про ухвалення додаткового рішення у справі №910/2019/26 прийнято до розгляду та встановлено позивачу строк для подання письмових пояснень чи заперечень стосовно вище наведеної заяви відповідача-3 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у строк до 08.06.2026.
Через систему «Електронний суд» 05.06.2026 від представника позивача надійшли письмові заперечення на заяву відповідача-3 про ухвалення додаткового рішення.
У вище наведених запереченнях представник позивача зазначає те, що вартість наданих адвокатських послуг з правничої допомоги при розгляді даної справи є завищеною, неспівмірною зі складністю справи, оскільки не відповідають критеріям обґрунтованості, пропорційності до предмета спору та не відповідає з обсягом наданих адвокатських послуг, які були надані адвокатом та витраченим ним часом на надання таких послуг. а тому позивач просить суд відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цій справі, з огляду на наступне.
Не погоджуючись із заявленою відповідачем-3 сумою витрат на професійну правничу допомогу останній зазначає, що у долученому до заяви про ухвалення додаткового рішення Договору про надання правової допомоги від 19.11.2025 та Додатком до нього вбачається відсутність порядку обчислення адвокатського гонорару, як погодинної оплати або фіксованого розміру, відповідно до яких неможливо встановити час, який був витрачений адвокатом Сядро О.В. на виконання відповідних робіт (надання послуг), що свідчить про неможливість пересвідчитися у дійсній домовленості сторін щодо реального розміру адвокатського гонорару, дослідити співмірність та розумність вартості інших наданих адвокатських послуг, перелік яких зазначений у долученому відповідачем-3 до заяви акта приймання-передачі наданих послуг від 21.05.2026. 
Також, у письмових запереченнях позивач звертає увагу суду, що представником відповідача-3 до закінчення судових дебатів не було подано до суду доказів на підтвердження понесених судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги або ж обґрунтованих пояснень щодо неможливості їх подати до суду до закінчення судових дебатів.
З огляду на вище наведені обставини, представник позивача у своїх письмових запереченнях зазначає про наявність правових підстав для відмови у задоволенні заяви Великанова Сергія Володимировича про ухвалення додаткового рішення у справі №910/2019/26.
Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується відповідна заява, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають значення для її розгляду, суд зазначає наступне.
Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване статтею 131-2 Конституції України, статтею 16 Господарського процесуального кодексу України, відповідними нормами Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Пунктом 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України) однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 4 статті 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Положеннями абзацу 1 частини 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Так, на підтвердження здійснених судових витрат на професійну правничу допомогу відповідачем-3 надано: копію Договору про надання правової допомоги б/н від 19.11.2025, укладений між Великановим Сергієм Володимировичем та адвокатом Сядро Олексієм Валентиновичем, копію акта приймання-передачі наданих послуг б/н від 21.05.2026, копію платіжної квитанції №3038557664 від 18.05.2026, копію ордеру на надання правничої допомоги серії ВТ №1076746.
Витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядку.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Відповідно до додатку №1 до Договору про надання правової допомоги б/н від 19.11.2025 (далі - Додаток №1) клієнт зобов`язаний оплатити послуги адвоката за надану правову допомогу в межах справи №910/2019/26 до проведення судового засідання по розгляду справи по суті і до проведення судових дебатів у цій справі. Сторони погодили, що вартість наданої правової допомоги при розгляді справи №910/2019/26 становить 50000 грн.
Згідно з п.4 Додатку№1 оплата фактичних витрат здійснюється після надання адвокатом відповідного звіту про витрати, з їх документальним підтвердженням.
Після закінчення розгляду справи сторони підписують Акт про надані послуги (п.5 Додатку№1).
Так, згідно з актом приймання-передачі наданих послуг б/з від 21.05.2026 долученого до заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу сторони погодили, що Великанову Сергію Володимировичу було надані наступні адвокатські послуги: вивчення матеріалів справи, збір інформації для підготовки розгляду справи, формування правової позиції, написання відзиву на позовну заяву, написання заперечень на відповідь на відзив, написання заперечень на відповідь на відзив, участь в чотирьох судових засіданнях у справі.
Отже, з вище наведеного вбачається, що вартість адвокатських послуг, які були надані відповідачу-3 відповідно до Договору про надання правової допомоги б/н від 19.11.2025, пов`язаних із розглядом справи №910/2019/26 в суді першої інстанції становить 50000 грн.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в додатковій постанові від 06.02.2020 у справі №916/1830/19, підставою оплати наданої правничої допомоги клієнту за умовами договору є фактичне її надання, що має бути підтверджено належними та допустимими доказами, які б підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону наданих послуг, їх справжність, економічну вигоду й ділову мету. Без цього неможливо перевірити факт надання правової допомоги та встановити обґрунтованість і правомірність її оплати.
Частиною 5 статті 129 ГПК України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112 відповідно).
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи таке питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 ГПК України).
Так, заперечуючи проти заявленої відповідачем-3 суми витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цього спору позивач зазначає, що розмір витрат на оплату адвокатських послуг, що становить 50000 грн неспівмірний та є значно завищеним із фактичним обсягом наданої професійної правничої допомоги.
Окрім того, позивач акцентує увагу суду, що відповідачем-3 до закінчення судових дебатів не було подано доказів із чітко визначеною сумою понесених судових витрат, у зв`язку із розглядом цієї справи.
За результатами розгляду вище наведених письмових заперечень, суд вважає за доцільне звернути увагу позивача, що через систему «Електронний суд» 20.05.2026 відповідач-3 надіслав клопотання про долучення доказів на підтвердження понесених судових витрат, а саме: Договір про надання правової допомоги від 19.11.2025 року, Додаток до договору від 26.03.2026 року, платіжну інструкцію про оплату послуг правової допомоги.
Окрім того, у судовому засіданні 20.05.2026 до закінчення судових дебатів адвокат Сядро О.В. усно заявив, що заява про ухвалення додаткового рішення, у зв`язку із розглядом цієї справи буде подана відповідачем-3 протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, що підтверджується протоколом та аудіозаписом судового засідання від 20.05.2026.
Так, з матеріалів справи вбачається, що заява про ухвалення додаткового рішення разом із доказами на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу була надіслана заявником 25.05.2026 через систему «Електронний суд», тобто не порушуючи строки, що встановлені ч. 8 ст. 129 ГПК України, у зв`язку з чим, вказана заява була прийнята до розгляду ухвалою суду від 01.06.2026.
Щодо твердження позивача про відсутність в матеріалах заяви деталізованого опису та порядку обчислення адвокатського гонорару, як погодинної оплати або фіксованого розміру, відповідно до яких неможливо встановити час, який був витрачений адвокатом Сядро О.В. на надання адвокатських послуг, суд зазначає наступне.
У постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Отже, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Так, з матеріалів заяви про ухвалення додаткового рішення, а саме у Додатку №1 від 26.03.2026 до Договору про надання правової допомоги вбачається, що сторонами було погоджено розмір та порядок обчислення витрат на професійну правничу допомогу в межах справи № 910/2019/26, що загалом становить 50000 грн. 
Таким чином, суд не бере до уваги вище наведені доводи позивача, оскільки судом враховано те, що між ОСОБА_1 та адвокатом Сядро Олексієм Валентиновичем було визначено розмір адвокатського гонорару (50000 грн), який не залежить від обсягу та часу, витраченого на надання адвокатських послуг, а тому суд дійшов висновку, що вартість послуг є визначеною, а відтак суд відхиляє заперечення позивача в цій частині.
При цьому, оцінюючи заявлений до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи фактичні обсяги наданих адвокатських послуг правничої допомоги, суд звертає увагу сторін, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Оцінюючи заявлений відповідачем-3 розмір витрат на професійну правничу допомогу, дослідивши питання щодо його відповідності критеріям розумності, співмірності та пропорційності до предмета спору у вказаній справі, виходячи з характеру спірних правовідносин та обсягів матеріалів справи, детально проаналізувавши опис наданих відповідачу-3 адвокатських послуг, оцінивши витрати останнього з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, беручи до уваги наявність обґрунтованих заперечень позивача щодо співрозмірності заявленої суми компенсації, суд вважає за можливе зменшити розмір заявленої до стягнення з відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу понесені позивачем до 20000 грн.
Керуючись ст.ст. 126, 129, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд 
ВИРІШИВ: 
Стягнути з Акціонерного товариства "БАНК АЛЬЯНС" (вул. Січових Стрільців, 50, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код 14360506) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 20000 (двадцять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.
Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Сташків Р.Б.