Сквирський районний суд Київської області

Справа № 376/2886/25 
Провадження № 2/376/386/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року м.Сквира
Сквирський районний суд Київської області у складі:
головуючої судді Ловінської С.С.,
за участю секретаря Кропивлянської С.М.,
позивачки- ОСОБА_1 ,
представника позивачки – адвоката Ященка С.М.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сквирської міської ради про визнання права власності на житло за набувальною давністю, -
ВСТАНОВИВ:
Представник позивачки звернувсь до суду з позовом до Сквирської міської ради про визнання права власності на житло за набувальною давністю.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що  ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03.07.1987 року зареєстровані та постійно проживали у квартирі АДРЕСА_1 та відкрито володіли і користувались означеним житловим будинком. З серпня 1987 року головою домогосподарства, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 був ОСОБА_2 . Право власності на вищевказану квартиру згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.09.2025 ні за ким не зареєстровано. 14.06.2000 ОСОБА_2 був знятий з реєстрації місця проживання та виїхав до Полтавської області, де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, про що 19.06.2008 Обознівською сільською радою Глобинського району Полтавської області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . З 14.06.2000 головою домогосподарства, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Сквирської міської ради згідно погосподарського обліку від 01.09.2025. Отже, ОСОБА_1 , тобто Позивач, з 14.06.2000 одноосібно залишилась проживати та господарювати у квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 49,9 м2, житловою площею 33,5 м2. Фактично з 03.08.1987 з чоловіком, а з 14.11.2000 позивач одна постійно проживає у даному житловому будинку до сьогоднішнього дня. Продовжує володіти вказаним житловим будинком. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за квартирою, сплачує комунальні послуги та утримує її, постійно робить поточний та капітальний ремонти. Виготовила технічну документацію на дану квартиру. Жодних претензій до Позивача від Відповідача, тобто Сквирської міської ради, чи інших осіб з приводу законності володіння нею квартирою      АДРЕСА_3 , що залишається без власника, понад 10 років, не надходило. На даний час Позивачу потрібно привести в порядок документи, а тому, зважаючи на ситуацію, яка склалася, вона вимушена звертатися до суду, оскільки у інший спосіб набути у власність квартиру, в якій вона проживає з 03.08.1987, відомості про яку не зареєстровано в Державному реєстрі нерухомого майна, вона не може, оскільки у неї відсутній будь-який документ на право власності на спірну квартиру. 
Ухвалою судді від 29.09.2025 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку загального позовного провадження. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачам встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 
Ухвалою суду від 24.11.2025 закрито підготовче провадження в зазначеній справі та призначено справу до судового розгляду.
Представник відповідача Сквирської міської ради в судове засідання не з`явилася, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі та на розсуд суду. 
У судовому зсіданні позивачка та її представник, адвокат Ященко С.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позові, та просили їх задовольнити. Позивачка вказала, що в квартирі  АДРЕСА_1 вона зареєстрована з 1987 року як дружина ОСОБА_2 . Чоловіку квартиру видав колгосп, як сім`ї з дітьми. Чоловік з 2000 року поїхав на Полтавщину, але коли помер, то його привезли і вона його поховала.. Діти проживали з нею, однак виписалися, бо змінили місце проживання.
Відповідно до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Фактичні обставини, встановлені судом:
Судом встановлено, що позивачка по справі зареєстрована по АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України із зазначенням місця реєстрації (а.с.6-7).
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 01.09.2025 ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7 зворот). 
Згідно копії відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №156/17-14/9 від 01.09.2025 за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (з 03.08.1987 по т.ч.) (а.с. 16).
Відповідно до рішення № 2-300/2003 Сквирського районного суду Київської області від 23.04.2003 шлюб, зареєстрований 27.10.1987 року виконкомом Мар`янівської сільської ради Васильківського району Київської області, запис № 09 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.86).
Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 19.06.2008, Обознівською сільською радою Глобинського району Полтавської області ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис № 9 (а.с.8).
01.09.2025 виконавчим комітетом Сквирської міської ради Білоцерківського району Київської області видано довідку №154/17-14/9 про те, що згідно погосподарського обліку з серпня 1987 року головою домогосподарства, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 був ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був знятий з реєстрації місця проживання 14.06.2000. З 14.06.2000 головою вищезазначеного домогосподарства є ОСОБА_1 (а.с.14).
01.09.2025 виконавчим комітетом Сквирської міської ради Білоцерківського району Київської області видано довідку №155/17-14/9 про те, що ОСОБА_1 з 03.08.1987 і по даний час постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13).
На замовлення ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт за Реєстраційним номером у Реєстрі будівельної діяльності ТІ01:2881-3110-5299-0376 від 02.09.2025 на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9-10). 
Відповідно до копії висновку про вартість майна від 10.09.2025, складеного на підставі Договору № 10-09/25 від 10.09.2025, укладеного між ОСОБА_1 та СПД ФОП ОСОБА_3 , ринкова вартість квартири     АДРЕСА_4 , станом на 10.09.2025 складає 91 630,00 грн (а.с. 11-12).
Позивач здійснює утримання будинку за вищевказаною адресою, що підтверджується наданими позивачем копії чеків з інформацією про оплату комунальних послуг (а.с.87-89).
В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності щодо вказаної квартири відсутні, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №442984391 від 10.09.2025 (а.с.15).
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала суду, що є сусідкою позивачки, в одному селі з позивачкою проживає з 2007 року. Позивачка проживала разом з чоловіком в с.Горобіївка, їм дали квартиру. Згодом чоловік її покинув, а коли помер, привезли і вона його поховала.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала суду, що є сусідкою позивачки, а також зазначила, що знає позивачку з 1992 року. ОСОБА_6 проживала з дітьми та чоловіком за адресою: АДРЕСА_2 , поки чоловік був живий і після його смерті також. Постійно там проживала, з села нікуди не виїзджала. У 2008 році вони всі працювали доярками і комунальні послуги в них вираховували із заробітної плати.
Суд, заслухавши позивачку, її представника, показання свідків та дослідивши письмові докази у справі, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити повністю, вимоги позивачки законні та обґрунтовані.
Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.
Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
За загальним правилом, особа набуває права власності за набувальною давністю, якщо вона добросовісно заволоділа чужим майном і відкрито та безперервно володіла цим майном протягом установленого строку.
Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.
Беручи до уваги, що Цивільний Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 Цивільного Кодексу поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.
Відповідно до пунктів 9, 10, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним Кодексом України.
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Згідно з положеннями ч. 1 та 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом ст. 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.
При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи.
Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61- 19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння.
За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
В судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 добросовісно заволоділа чужим майном: квартирою АДРЕСА_1 та продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом більше десяти років.
Дослідивши обставини справи, оцінивши докази в сукупності, суд дійшов висновку про доведеність позивачем наявність умов, передбачених статтею 344 Цивільного кодексу України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю.
Враховуючи встановлені обставини, а також те, що позивачка добросовісно заволоділа майном і понад 10 років продовжує відкрито, вільно та безперешкодно користуватися квартирою для власного використання, дбає про її збереження, суд дійшов висновку, що є всі правові підстави для визнання права власності за позивачкою на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49,9 кв.м, житловою площею 33,5 кв.м за набувальною давністю.
На підставі ст.ст.16,316,328, 344 ЦК України та керуючись ст.ст. 4, 19, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Сквирської міської ради про визнання права власності на житло за набувальною давністю - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49,9 кв.м, житловою площею 33,5 кв.м за набувальною давністю.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони у справі:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрація: АДРЕСА_2 . 
Відповідач: Сквирська міська рада, код ЄДРПОУ 04054961, місцезнаходження: Київська область, Білоцерківський район, м.Сквира, вул. Карла Болсуновського, буд. 28.

Повний текст рішення виготовлено 22.06.2026.

Суддя      С.С.Ловінська