Виноградівський районний суд Закарпатської області 
_______________________________________________________________________________________________    Справа № 299/2356/26
Номер провадження 2/299/1183/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.06.2026 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого — судді А.А. Надопта, секретар судового засідання О.М. Стрижак, розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в місті Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, 

В С Т А Н О В И В :
Позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Хемишинець Е.І., звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 , який на день смерті постійно проживав у с. Підвиноградів Берегівського району Закарпатської області. Залишив заповіт, яким земельну ділянку кадастровий номер 2121284401:00:010:0002 заповів своїм двом дітям, позивачці та її брату та відповідачу ОСОБА_3 , у рівних частинах кожному, а інше все своє майно заповів позивачці. Заповіт посвідчено секретарем виконкому Підвиноградівської сільської ради Палінчак Н.І. 09.10.2014, реєстровий номер 122. Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Богаш Н.Я. із заявою про прийняття спадщини, відкрито спадкову справу. До складу спадщини ввійшов житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю, але правовстановлюючі документи на цей будинок спадкодавець не оформив і на такий відсутні належним чином зареєстровані правовстановлюючі документи. Позивачці нотаріусом, було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та рекомендовано звернутися до суду. Відповідачі знають про відкриття спадщини та про її склад, їм відомо про заповіт та його зміст, вони не заперечують проти оформлення мною права власності на спадковий будинок в цілому. У зв`язку із тим, що оформлення спадщини у нотаріальному порядку неможливе, позивачка змушена звернутися до суду за визнанням набутого шляхом спадкування права.
Позивачка та її представник у підготовче засідання не з`явилися, однак представник позивачки подала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність.
Відповідачі будучи повідомленими про день, час та місце проведення підготовчого засідання належним чином, в підготовче засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви, згідно яких вимоги позивачки визнають та просять суд розглянути справу у їх відсутність.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом. 
Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачами, суд вважає за можливе у підготовчому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 26.11.2024.
На день смерті спадкодавець проживав с. Підвиноградів Берегівського району Закарпатської області. 
На випадок своєї смерті спадкодавець ОСОБА_3 залишив заповіт, посвідчений секретарем виконкому Підвиноградівської сільської ради Палінчак Н.І. 09.10.2014, реєстровий номер 122, за яким земельну ділянку кадастровий номер 2121284401:00:010:0002 заповів своїм двом дітям, позивачці та її брату, відповідачу по справі ОСОБА_3 , у рівних частинах кожному, а інше все своє майно заповів позивачці ОСОБА_1 .
Заповіт не змінено та не скасовано. 
Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, до складу якої ввійшов зокрема житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , на який відсутні належним чином зареєстровані правовстановлюючі документи.
Даний будинок обліковується у погосподарській книзі, №11, особовий рахунок НОМЕР_2 та рахується за ОСОБА_3 , спадкодавцем, що підтверджується змістом інформаційної довідки КП Виноградівське РБТІ №333 від 16.05.2026 та Випискою із погосподарської книги села Підвиноградів за 2021-2026 роки від 20.04.2026.
Відповідачі по справі - дружина спадкодавця ОСОБА_2 та син спадкодавця ОСОБА_3 знають про відкриття спадщини та про її склад, їм відомо про заповіт та його зміст, вони не заперечують проти оформлення позивачкою права власності на спадковий будинок в цілому.
Інших спадкоємців немає.
Суд констатує, що після смерті батька позивачка прийняла спадщину, оскільки за прийняттям спадщини у встановленому законом порядку звернулася до приватного нотаріуса Берегіського районного нотаріального округу Богаш Н.Я., яка 02.04.2025 завела спадкову справу , що ставрджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. 
Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за №7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину в судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.
У зв`язку з необхідністю оформлення спадщини, що залишилася після смерті батька позивачка звернулася до приватного нотаріуса Берегіського районного нотаріального округу Богаш Н.Я., однак листом № 02-14/135 від 20.05.2026 її було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_3 немає можливості, оскільки спадкоємцем не представлено правовстановлюючий документ щодо належності спадкового житлового будинку спадкодавцеві та для переоформлення спадщини рекомендовано звернутись до суду.
Разом з цим з матеріалів справи встановлено, що правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок не виготовлено.
Таким чином, позивачка не має можливості оформити спадщину через нотаріальну контору із-за відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок.
Відповідно до п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. 
Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
У відповідності до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Технічну інвентаризацію спадково майна проведено. 
З довідки від 16.05.2026 № 333, виданої Комунальним підприємством «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» та даних технічного паспорта встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 будівництвом завершений та вартість станом на травень 2026 р. становить 528812 (п`ятсот двадцять вісім тисяч вісімсот дванадцять) грн. Рік будівництва будинку - 1988. Загальна корисна площа житлового будинку становить 157,2 м.кв., в тому числі житлова площа 76,6 м.кв. Згідно архівних даних КП « Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013р. на житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 правовстановлюючі документи не оформлені. Згідно довідки Виноградівської міської ради від 20.04.2026р. №20.9- 19/105 житловий будинок рахується за спадкодавцем ОСОБА_3 .
Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.
Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Разом з тим, у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності, зокрема, на споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як інструкцією «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.
Разом з тим, згідно п.6 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.
Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ч. 2 ст. 382, ст. 392 ЦК України).
Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.
На підставі наведеного, керуючись статтями 10, 12, 13, 18, 81, 223, 259, 263-265 ЦПК України, статтями 5, 16, 328, 392, 1216, 1220, 1222, 1223, 1268 ЦК України, Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд, - 

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , набуте в порядку спадкування право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий	Надопта А. А.