Головуючий І інстанції: Ніколаєва О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2026 р. 	Справа № 615/3076/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Мінаєвої К.В.,
Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківської області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2026, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 615/3076/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Валківського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківської області  третя особа:  Головне управління Державної міграційної служби України в Харківської області 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до Валківського районного суду Харківської області з позовом до  Валківського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківської області (далі - відповідач, Валківський відділ ГУ ДМС в Харківській області), третя особа : Головного управління Державної міграційної служби України в Харківської області (далі - відповідач, ГУ ДМС в Харківській області) , в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність Валківського відділу Головного управління Державної міграційної служби України Харківській області (ГУДМС у Харківській області) щодо розгляду заяви від 24.11.2025 ОСОБА_1 щодо видачі їй належно оформленого паспорту громадянина України в формі книжечки зразка 1994 року в обмін на паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 12.02.2014 Валківським РС ГУДМС в Харківській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з непридатністю його використання;
- зобов`язати Валківський відділ Головного управління Державної міграційної служби України Харківській області (ГУДМС у Харківській області) видати ОСОБА_1 належно оформлений паспорт громадянина України в формі книжечки зразка 1994 року в обмін на паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 12.02.2014 Валківським РС ГУДМС в Харківській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з непридатністю його використання. 
В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначила, що у зв`язку з непридатністю для користування паспорту громадянина України (затерта фотографія) вона звернулася до Валківського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області із заявою про її обмін паспорта на паспорт у вигляді паспортної книжечки, однак вказаним органом їй протиправно відмовлено. 
ІІ. Зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2026 позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Валківського відділу Головного управління Державної міграційної служби України Харківській області щодо розгляду заяви від 24.11.2025 ОСОБА_1 щодо видачі їй належно оформленого паспорту громадянина України в формі книжечки зразка 1994 року в обмін на паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 12.02.2014 Валківським РС ГУДМС в Харківській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з непридатністю його використання.
Зобов`язано Валківський відділ Головного управління Державної міграційної служби України Харківській області видати ОСОБА_1 належно оформлений паспорт громадянина України в формі книжечки зразка 1994 року в обмін на паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 12.02.2014 Валківським РС ГУДМС в Харківській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з непридатністю його використання.
Стягнуто з Валківського відділу Головного управління Державної міграційної служби України Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи правову позицію висловлену Великою Палатою Верховним Судом в Постанові від 19 вересня 2018 № Пз/9901/2/18 (зразкова справа №806/3265/17), яка залишена без змін рішенням Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року, позбавлення особи можливості отримання паспорта у вигляді книжечки у позасудовому порядку, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря та дійшов висновку про наявність у позивачки права на отримання ним паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки. 
ІІІ. Підстави апеляційного оскарження та їх обґрунтування.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ГУ ДМС у Харківській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2026 у справі № 615/3076/25 скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що вказане рішення щодо задоволених позовних вимог прийняте з порушенням норм матеріального права та без врахування всіх обставин, що мали значення для правильного вирішення справи.
Зазначає, що позивачка раніше добровільно з власної ініціативи зверталась до територіального підрозділу ГУДМС України в Харківській області (орган 6390) з питання отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Так, відповідно до облікової картки на особу, яка порушує клопотання про видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон форми № М20 позивачка 27.02.2015 року отримала паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Після оформлення вищевказаного документа у 2015 році позивачці було присвоєно УНЗР 19871111-00142, котрий є незмінним протягом усього життя громадянина України. Тобто, при оформленні зазначеного документа позивачка надала згоду на обробку персональних даних, що і обумовило внесення даних про неї до Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР). До того ж, при зверненні за отриманням паспорта громадянина України для виїзду за кордон позивачка жодного разу не заявляла будь-яких зауважень чи заперечень з релігійних переконань стосовно зазначеного документа, відтак доводи позивачки щодо відмови від формування УНЗР відносно неї та внесення відомостей відносно неї до ЄДДР є безпідставними. Вважає необґрунтованими посилання позивачки на її небажання присвоєння унікального номеру запису в Реєстрі, як на правомірну підставу її відмови в отриманні паспорта у вигляді ID-картки, оскільки номер УНЗР, який вже є присвоєним позивачці при оформленні паспорта громадянина України, є незмінним та повторно не присвоюється. Просить звернути увагу суду на постанову Верховного Суду від 30.04.2025 у справі №420/29754/23, від 19 березня 2025 у справі №300/5845/23.
Вказує, що оскільки позивачка за своїм добровільним волевиявленням зверталась до органу міграційної служби для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, надала згоду на обробку персональних даних та їй вже присвоєно унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (УНЗР), внаслідок чого її було документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон, відповідач вважає, що відсутні правові підстави для оформлення та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України зразка 1994 року (у формі книжечки).
Вказує, що відповідно до п.п. 2) п. 1 розділу VІ Тимчасового порядку для оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року серед інших документів, що подаються до підрозділу міграційної служби за зареєстрованим місцем проживання особи, подається рішення суду, разом з тим, таке рішення суду серед поданих заявником документів відсутнє.
Вважає, що доводи позивачки щодо порушення права на оформлення і видачу їй паспорта громадянина України є безпідставними, оскільки прагнення до користування таким правом суперечить чинному законодавству України у сфері громадянства, а тому у рамках спірних відносин права позивачки відповідачем не порушено.
ІV. Провадження в суді апеляційної інстанції та виклад позиції інших учасників справи.
Позивачка надала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що отримання паспорта для виїзду за кордон не позбавляє права на отримання паспорта-книжечки зразка 1994 року. Вважає, що нормами чинного законодавства не встановлено, що попереднє оформлення закордонного паспорта (не біометричного) на початку 2015 року автоматично позбавляє особу права реалізувати таке волевиявлення щодо збору персональних даних у 2025 році. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі №615/3076/25 - залишити без змін.
ГУ ДМС у Харківській області подало додаткові пояснення, в яких зазначило, що позивачка раніше добровільно з власної ініціативи, зверталась до територіального підрозділу ГУДМС України в Харківській області (орган 6390) з питання отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Так, згідно з підпунктом 1 пункту 7 Порядку № 152 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто. Відповідно до положень пунктів 27, 27 Порядку № 152 у разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/ територіального підрозділу ДМС, закордонної дипломатичної установи, уповноваженого суб`єкта із використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (у тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Після перевірки заявник власним підписом підтверджує правильність внесених до заяви-анкети відомостей про особу. 
Наголошує, що дії щодо збирання, обробки і внесення до Єдиного державного демографічного реєстру даних щодо позивачки були зафіксовані під час оформлення останній паспорта громадянина України для виїзду за кордон, відтак, підписавши відповідну заяву ОСОБА_1 надано згоду на обробку своїх персональних даних.
Звертає увагу, що Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2019 року №806/3265/17, на яку посилається позивачка, стосується питань захисту прав і свобод громадян України, які не надають згоду на обробку персональних даних, оскільки з мотивів релігійних переконань побоюються настання в результаті їх обробки негативних наслідків, пов`язаних із формуванням цифрових ідентифікаторів особи. При цьому, у вказаній зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних з мотивів релігійних переконань. Однак ОСОБА_1 ані під час звернення до органу міграційної служби із заявою про оформлення та видачу їй паспорта громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року, ані в позовній заяві у цій справі не зазначає про наявність релігійних переконань чи приналежність до окремої суспільної групи, які зумовлювали б необхідність відмови від обробки персональних даних та отримання паспорта з безконтактним носієм інформації. З огляду на вищенаведене, оформлення позивачці паспорта громадянина України у вигляді ID-картки її права жодним чином не можуть бути порушені, а правові підстави для врахування висновків зразкової справі №806/3265/17 – відсутні .
Позивачка повідомлена про перегляд рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2026 судом апеляційної інстанції належним чином шляхом направлення копій ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду рекомендованими листами, які відповідно до повідомлень про вручення поштового відправлення нею отримано. Відповідач повідомлений шляхом направлення копій ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в електронній формі до електронного кабінету. 
Згідно зі статтею 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розглядає справу без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. З урахуванням вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
V. Обставини, встановлені судом.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24.11.2025 позивачка звернулася до відповідача із заявою про заміну паспорту громадянина України у зв`язку з тим, що він прийшов в непридатність та просила видати їй новий паспорт у формі книжечки.
Відповідач за результатами розгляду заяви листом від 08.12.2025 повідомив позивачку, що Постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019р. № 398 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015р. № 302» (набрала чинність 07.06.2019), до постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 внесено зміни, якими передбачається, що Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року. 
Повідомлено, що для оформлення паспорта громадянина України необхідно отримати рішення суду про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року. 
Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивачка звернулась до суду з цим позовом. 
VІ. Позиція суду апеляційної інстанції.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.
Відповідно до частини другої статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
За змістом частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України, зокрема, визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України від 18 січня 2001року №2235-III «Про громадянство України» (далі – Закон № 2235-ІІІ) документом, що підтверджує громадянство України є паспорт громадянина України.
Пунктами 2, 3 Положення № 2503-XII визначено, що паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку. Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.
Пунктом 13 Положення № 2503-XII встановлено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.
6 грудня 2012 року набрав чинності Закон № 5492-VI, яким визначено правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону №5492-VI суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.
Частиною першою статті 4 Закону №5492-VI встановлено, що Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина. Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються. Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
За змістом частини першої статті 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних». У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Згідно з підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону №5492-VI документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, оформлення якого передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, є паспорт громадянина України.
Відповідно до частини третьої статті 13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій. Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія.
Частиною четвертою статті 13 Закону № 5492-VI передбачено, що особам гарантується право на відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України. Таке право реалізується шляхом подання заяви відповідному уповноваженому суб`єкту про внесення або відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук особи до безконтактного електронного носія.
Згідно з частинами першою, другою, четвертою та п`ятою статті 14 Закону №5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.
Частиною першою статті 16 Закону №5492-VI передбачено, що оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Згідно з частиною сьомою статті 21 Закону №5492-VI до паспорта громадянина України вноситься така інформація: 1) назва держави; 2) назва документа; 3) ім`я особи; 4) стать; 5) громадянство; 6) дата народження; 7) унікальний номер запису в Реєстрі; 8) номер документа; 9) дата закінчення строку дії документа; 10) дата видачі документа; 11) уповноважений суб`єкт, що видав документ (код); 12) місце народження; 13) відцифрований образ обличчя особи; 14) відцифрований підпис особи; 15) податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган). У разі наявності повідомлення про відмову від реєстраційного номера облікової картки платника податків проставляється слово “відмова”.
Згідно з пунктами 1, 2, 3 Порядку № 302 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) паспорт громадянина України (далі – паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.
За приписами підпункту 5 пункту 6 Порядку №302 обмін паспорта здійснюється у разі непридатності паспорта для подальшого використання (паспорт/фотокартка має пошкодження (та/або відсутня його/її частина), що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, власне ім`я, по батькові, дату та місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження перфорованої серії та номера, що не дають змогу встановити реквізити паспорта, виправлення, зокрема внесення змін до персональних даних особи/найменувань органу/штампа/печатки, пошкодження, які блокують можливість зчитування, а також внесення змін до інформації безконтактного електронного носія).
Підпунктом 1 пункту 7 Порядку №302 встановлено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.
Пунктами 14 Порядку №302 закріплено перелік інформації про особу, на ім`я якої оформляється паспорт, яка вноситься до заяви-анкети, а також документи, які подає заявник для оформлення паспорта.
За змістом пункту 19 Порядку №302 документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта подаються до центрів надання адміністративних послуг, державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, і його відокремлених підрозділів (далі - уповноважені суб`єкти), територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС. До територіального органу ДМС документи подаються лише в разі оформлення замість втраченого або викраденого, обміну паспорта, який було оформлено із застосуванням засобів Реєстру.
Згідно з пунктом 32 Порядку №302 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС не пізніше наступного дня після надходження до розгляду документів перевіряє повноту поданих заявником документів, зазначених у пунктах 35, 46 і 69 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства.
Відповідно до пункту 100 Порядку №302 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС має право відмовити особі в оформленні або видачі паспорта, якщо: 1) особа не є громадянином України; 2) особа вже отримала паспорт (у тому числі паспорт зразка 1994 року), який є дійсним на день звернення (крім випадків обміну паспорта у зв`язку з виявленням помилки в інформації, внесеній до нього; звернення для обміну протягом одного місяця до дати закінчення строку дії паспорта; непридатності для подальшого використання); 3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави, органів місцевого самоврядування або підприємств, установ та організацій, не підтверджують надану заявником інформацію; 4) за видачею паспорта звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень на отримання паспорта; 5) особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі паспорта; 6) особу не встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи.
Пункт 1 розділу I «Загальні положення» Тимчасового порядку №456 визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.
Згідно з пунктом 1 розділу IV «Обмін паспорта» Тимчасового порядку №456 обмін паспорта здійснюється в разі: 1) зміни прізвища, імені, по батькові, дати та/або місця народження; 2) установлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті, записам в інших документах); 3) непридатності паспорта для користування (паспорт/фотокартка має потертості (та/або відсутня її частина), що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження перфорованої серії та номера, що не дає змогу встановити реквізити паспорта, виправлення, підчистки окремих літер у персональних даних/найменуванні органу/штампах/печатках або інші чинники, які впливають на цілісність документа.
Відповідно до пункту 2 розділу IV «Обмін паспорта» Тимчасового порядку №456 для обміну паспорта заявник подає: 1) заяву; 2) рішення суду; 3) паспорт, що підлягає обміну; 4) дві (три - у разі одержання паспорта, який обмінюється в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; 5) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита (у разі обміну паспорта у зв`язку із непридатністю для користування) або оригінал документа про звільнення від його сплати; 6) документи, що підтверджують обставини (крім обміну паспорта з причин непридатності його використання), на підставі яких паспорт підлягає обміну. Видані компетентними органами іноземної держави документи, що подаються для оформлення паспорта, засвідчуються в установленому законодавством порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та подаються з перекладом українською мовою, вірність якого засвідчується нотаріально; 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб). У разі обміну паспорта, оформленого територіальним підрозділом ДМС, який припинив діяльність або тимчасово не здійснює свої повноваження, заявник додатково подає всі наявні документи, у тому числі документи, що містять фотозображення особи.
Предметом спору у цій справі є правомірність відмови ГУ ДМС в Харківській області в особі Валківського відділу щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_1 .
Аналіз норм законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України, до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.
Це узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 820/3327/16, від 29 листопада 2019 року у справі №260/1414/18, від 21 серпня 2020 року у справі №260/99/19, від 10 грудня 2020 року у справі №240/575/20 та від 08 червня 2023 року у справі №380/5977/21 (на яку посилається відповідач в своїй касаційній скарзі).
Як зазначалося, підставою виникнення спору між сторонами слугувало надання відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у видачі їй паспорту громадянина України зразка 1994 року у зв`язку із ненаданням повного пакету документів, передбаченого постановою КМУ №302, а саме: рішення суду про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов та посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) дійшов висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у вигляді книжечки у позасудовому порядку, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря та, як наслідок про безпідставність відмови відповідачем у видачі позивачці паспорту громадянина України зразка 1994 року. 
Так, у зразковій справі № 806/3265/17 Велика Палата Верховного Суду вказала на ознаки цієї типової справи:
а) позивач – фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-ХІІ;
б) відповідач – територіальні органи ДМС України;
в) предмет спору – вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-ХІІ.
Розглянувши зразкову справу №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що норми Закону № 5492-VI, на відміну від норм Положення № 2503-XII, не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом»), не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя в контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.
Велика Палата Верховного Суду у зразковій справі констатувала, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі – у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.
З урахуванням викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправними дії Відділу УДМС щодо відмови у видачі позивачеві паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ є обґрунтованими. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що самі по собі дії Відділу УДМС щодо відмови позивачеві у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідали Закону №5492-VI.
Варто зауважити, що відповідно до пунктів 21, 22 частини 1 статті 4 КАС України типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги; зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.
Отже, ознаками типових адміністративних справ є один і той же відповідач – суб`єкт владних повноважень та/або його відокремлені структурні підрозділи, аналогічні підстави публічно-правового спору, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин та аналогічні позовні вимоги.
Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2019 року № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) стосується питань захисту прав і свобод громадян України, які не надають згоду на обробку персональних даних, оскільки з мотивів релігійних переконань побоюються настання в результаті їх обробки негативних наслідків, пов`язаних із формуванням цифрових ідентифікаторів особи.
Повертаючись до обставин справи, варто зазначити, що визначальними її особливостями, на підставі яких ця справа не може бути визначена як типова є, зокрема, те, що позивачка звернулась із заявою про обмін її паспорта громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року у зв`язку з непридатністю до користування; при зверненні до органу міграційної служби із заявою позивачка не зазначає про наявність релігійних переконань і приналежність до окремої суспільної групи, що зумовлювало би необхідність у відмові від обробки персональних даних та видачу паспорта із безконтактним носієм інформації.
Натомість, у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних з мотивів релігійних переконань.
Таким чином, відсутні правові підстави для врахування висновків у зразковій справі №806/3265/17(Пз/9901/2/18) при розгляді цієї справи.
Разом з цим у доводах апеляційної скарги автор вказує на наявність у позивачки паспорта громадянина України для виїзду за кордон, який оформлений за допомогою засобів Реєстру внаслідок волевиявлення позивачки, яка надала згоду на обробку її персональних даних та внесення інформації до Реєстру. У зв`язку із внесенням інформації щодо ОСОБА_1 наданої нею особисто, до Реєстру було автоматично сформовано УНЗР 19871111-00142. На підтвердження вказаної обставини апелянт надав облікову картку за Формою №М20 на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка порушує клопотання про видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Позивачка вказану обставину не заперечує. 
Наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою, яка самостійно звернулася із заявою щодо внесення її персональних даних до Реєстру та надала згоду на їх обробку з формуванням цифрового ідентифікатора та у Реєстрі відносно неї сформовано унікальний номер запису. Тобто в такому разі отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує її права та не може вважатися втручанням у її приватне життя.
З вказаного також слід дійти висновку про відсутність порушень статті 8 Конвенції, відповідно до якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. 
Це узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 30 квітня 2025 року у справі № 420/29754/23, від 22 березня 2024 року у справі № 540/4500/21, від 24 квітня 2024 року у справі № 260/2992/23, від 08 червня 2023 року у справі № 380/5977/21, від 28 листопада 2024 року у справі № 420/6552/24, від 06 лютого 2025 року у справі № 420/26651/23, від 19 березня 2025 року у справі № 300/5845/23.
З огляду на наведене, колегія суддів уважає безпідставними посилання позивачки на її небажання надати згоду на обробку персональних даних та її небажання щодо присвоювання будь-яких ідентифікаторів особистості та бажання отримати паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки, як на правомірну підставу її відмови від отримання паспорта у вигляді ID-картки при обміні паспорту у зв`язку з його непридатністю для користування, оскільки у Реєстрі вже містяться персональні дані ОСОБА_1 та їй присвоєно унікальний номер запису в цьому Реєстрі, який є незмінним.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що використання позивачкою паспорта громадянина України для виїзду за кордон, оформленого внаслідок волевиявлення останньої, тобто позивачка надала згоду на обробку персональних даних та їй було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки при обміні паспорту громадянина України у формі книжечки у зв`язку з його непридатністю для користування, жодним чином не порушує права позивачки та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне і сімейне життя.
Доводи апеляційної скарги приймаються колегією суддів в якості належних.
За приписами пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківської області - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2026 по справі № 615/3076/25 скасувати.
Прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Валківського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		К.В. Мінаєва 	
Судді	   	І.М. Ральченко   В.В. Катунов