ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/726/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Рильової В.В. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Керівника Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону (місцезнаходження: 54030, м. Миколаїв, вул.Вадима Благовісного, 18а; код ЄДРПОУ: 3829636328) в інтересах держави в особі: 1) Міністерства оборони України (місцезнаходження: 03049, м. Київ, пр. Повітряних Сил,6; код ЄДРПОУ: 00034022); 2) Військової частини НОМЕР_1 : місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) 	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Абді Лімітед" (місцезнаходження: 61166, м.Харків, пр. Науки, буд.32, офіс 316; код ЄДРПОУ: 43672760) 	
про 	стягнення 217 839,00 грн. 	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Керівник Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 звернувся до Господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Абді Лімітед" про стягнення 217 839,00 грн. Також Керівник Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону просить суд покласти судові витрати на відповідача.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.03.2026 судом позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/726/26. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).Встановлено відповідачу строк протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання суду: обґрунтованого письмового відзиву, складеного з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України.
Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи, судом було направлено ухвалу Господарського суду Харківської області про відкриття провадження у справі від 16.03.2026 до його електронного кабінету. Позивач ухвалу Господарського суду Харківської області про відкриття провадження у справі від 16.03.2026 отримав 16.03.2026 о 15:44 години, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (а.с.59).
Виходячи з зазначеного, ухвала суду від 16.03.2026 є врученою відповідачу 16.03.2026.
Отже, суд належним чином виконав вимоги Господарського процесуального кодексу України щодо направлення процесуальних документів учасникам справи та здійснив всі необхідні дії з метою належного їх повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання; відповідач мав достатньо часу підготувати заперечення на позовну заяву і визнається таким, що був належним чином повідомлений про розгляд даної справи (згідно частини 6 статті 242 ГПК України).
ТОВ "Абді Лімітед" наданими відповідачу процесуальними правами не скористалося; у встановленийстаттею 251 ГПК України п`ятнадцятиденний строк відзив на позовну заяву до суду не подало.
Отже, суд належним чином виконав вимоги Господарського процесуального кодексу України щодо направлення процесуальних документів учасникам справи та здійснив всі необхідні дії з метою належного їх повідомлення про розгляд даного позову, а відповідач, у відповідності до пункту 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України визнається таким, що був належним чином повідомленим про розгляд даної справи.
13.04.2026 до Господарського суду Харківської області від 1-го позивача надійшли пояснення у справі (вх.№8730 від 13.04.2026), в яких останній зазначає, що позовні вимоги прокурора підтримує в повному обсязі, підтверджує, що відповідачем було порушено умови договору №80 від 19.07.2024 про закупівлю товарів за державні кошти, а саме порушення строків такої поставки та лише часткове виконання зобов`язання. На підставі зазначеного Міністерство оборони України просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до частини другоїстатті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Частиною четвертоюстатті 240 Господарського процесуального кодексу Українивизначено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши справу № 922/726/26 в межах строку, встановленого статтею 248 Господарського процесуального кодексу України; всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Як вбачається з матеріалів справи між військовою частиною НОМЕР_1 (позивач 2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житомирська торгова компанія» (відповідач) 19.07.2024 було укладено договір № 80 про закупівлю товарів за державні кошти . 
Пунктом 12 договору Сторонами погоджено Реквізити та підписи сторін, а саме ТОВ «Житомирська торгова компанія» вказала та погодила відомості щодо її юридичної реєстрації, як суб`єкта господарювання – ЄДРПОУ 43672760. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за номером юридичної особи 43672760 встановлено, що 26.09.2025 відбулася зміна інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою, кінцевого бенефіціарного власника, зміна керівника, місцезнаходження та найменування юридичної особи, зміна структури власності. Станом на 11.02.2026 за кодом ЄДРПОУ 43672760 наявні відомості про ТОВ «АБДІ ЛІМІТЕД», реєстрація місцезнаходження юридичної особи: 61166, Харківська обл., м. Харків, пр. Науки, буд. 32, офіс 316. 
Суд зазначає, що зміна назви юридичної особи тягне тільки правовий наслідок проведення державної реєстрації змін, пов`язаних зі зміною назви, до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. 
Таким чином, зміна назви юридичної особи не тягне на собою правонаступництва у зв`язку з відсутністю нового учасника цивільних відносин, якому мають перейти права та обов`язки особи, яка вибула, та юридичної незмінності правопопередника - учасника цивільних відносин, який вибуває зі складу учасника цивільного відношення. Такого висновку дійшов Верховний суд у постанові від 25.03.2019 у справі № 191/81/17.
Згідно п. 1.1 вищезгаданого Договору, постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити та передати у власність замовникові товари у кількості, по ціні та технічних характеристиках, відповідно до специфікації, викладеної у додатку № 1 до цього Договору (надалі – Товар), яка є невід`ємною частиною даного Договору. Товар наведений у специфікації відповідає наступному коду державного класифікатора ДК 021:2015:31680000-6 – Електричне приладдя та супутні товари до електричного обладнання. 
Відповідно до п.2.1 Договору договір укладається Замовником під затвердженні кошторисні призначення. З моменту поступлення коштів на реєстраційний рахунок військової частини НОМЕР_1 , остання на протязі З (трьох) днів робить замовлення на поставку Товару.
У пункті 2.2. Договору зазначено, що термін поставки Товару постачальником: протягом 30 (тридцять) днів із моменту здійснення замовлення замовником. 
Пунктом 2.7 Догвоору сторони погодили, що 1.1. Документи на Товар, які Постачальник повинен передати Замовнику; рахунок-фактура. видаткові накладні, засвідчені печаткою та підписом уповноваженої особи.
Відповідно до пункту 4.1. ціна цього Договору складає 1 798 500,00 грн. (один мільйон сімсот дев`яносто вісім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) з ПДВ 299 750, 00 грн.( двісті дев`яносто дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят гривень 00 копійок). 
Згідно п.4.2 Договору Розрахунки за фактично поставлений Товар проводяться в безготівковому порядку протягом 5 (п`яти) банківських днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Замовника заданим кодом видатків) з дати надання Постачальником Замовнику належним чином оформленого рахунка - фактури (накладної) на відвантажений Товар.
Пунктом 5.3.1. Договору визначено, що постачальник зобов`язаний у тому числі забезпечити поставку Товару у строки, встановлені Договором.
Відповідно до п.6.1 Договору Договір вступає в силу з моменту підписання його тексту та усіх додатків і діє до завершення воєнного стану, але не пізніше 01.12.2024 року, а в частині гарантійних та фінансових зобов`язань -до повного виконання.
В пункті 8.3 Договору сторони передбачили, що за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) Товару із Постачальника на користь Замовника стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісного (некомплектного) Товару; за порушення строків виконання зобов`язання із Постачальника на користь Замовника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості Товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками.
Додатковою угодою № 1 від 21.08.2024 до Договору № 80 від 19.07.2024 року внесено зміни в пункт 2.2 Договору та викладено його у наступній редакції: « 2.2. Строк поставки товару Постачальником до 30.09.2024».
Додаткова угода підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками.
Згідно додатку 1 до Договору № 80 від 19.07.2024, а саме Специфікації, відповідач та військова частина погодили асортимент та загальну кількість товару, що передається по Договору: портативні зарядні станції AC70P BLUETTI у кількості 35 шт., та портативні зарядні станції 2000W AC200P BLUETTI у кількості 22 шт. 
Згідно видаткової накладної № 287 від 18.11.2024, підписаної Сторонами Договору, військовій частині НОМЕР_1 було передано портативні зарядні станції AC70P BLUETTI у кількості 35 шт., та портативні зарядні станції 2000W AC200P BLUETTI у кількості 4 шт. Таким чином, прокурор зазначає, що військовою частиною НОМЕР_1 не було отримано 18 штук портативних зарядних станцій 2000W AC200P BLUETTІ, а портативні зарядні станції AC70P BLUETTI у кількості 35 шт. було отримано не у строк, погоджений Сторонами в умовах Договору. 
Надалі, військовою частиною НОМЕР_1 листом про розірвання договору від 26.12.2024 №642/15761 повідомлено постачальника про недоотримання Товару згідно договору, а також вказано про необхідність переказу штрафних санкцій за неналежне виконання договору Постачальником на рахунок військової частини штрафних санкцій, визначених умовами Договору. Також, 26.12.2024 військовою частиною НОМЕР_1 було надіслано до відповідача претензію про сплату пені та штрафу за порушення строків поставки Товару на загальну суму 238 575, 00 грн. Відповідь на претензію отримана не була.
З урахуванням зазначеного вище, враховуючи поставку товару в неповному обсязі та з порушенням строків такої поставки, прокурором нараховано штраф у розмірі 125 895,00 грн., та пеню у розмірі 91 944,00 грн.
Вказане стало підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.
Щодо права прокуратури на звернення до суду з даним позовом, суд враховує наступне.
Згідно з абзацами 1 і 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до абзаців 1-3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Водночас згідно з положеннями частин 3-5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зроблено висновок про те, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
При цьому, прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких відповідний орган не здійснює захисту своїх інтересів (правові висновки наведені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №910/3486/18, від 16.08.2018 у справі №910/21265/17).
Підставою для звернення з даним позовом до суду прокурором вказано те, що поставка товару з порушенням строків визначених умовами спірного договору та не в повному обсязі, не спрямовані на забезпечення обороноздатності України в умовах воєнного стану з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу бюджетних коштів для цього, а отже є порушенням інтересів держави в оборонній і бюджетній сферах.
Прокурор вказує, що Міністерство оборони України, як головний розпорядник бюджетних коштів та військова частина НОМЕР_1 , як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, наділені повноваженнями як щодо забезпечення життєдіяльності Збройних Сил України, їх функціонування, постачання їм матеріальних та інших ресурсів, так і щодо управління бюджетними коштами, наданими на відповідні цілі, із забезпеченням їх ефективного та результативного використання, однак не вжили заходів для захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, а саме не пред`явили до суду позов про визнання про стягнення штрафу у розмірі 125 895,00 грн., та пені у розмірі 91 944,00 грн.
До моменту звернення прокурора з даним позовом до Господарського суду Харківської області, Міністерство оборони України та військова частина НОМЕР_1 , не зверталися до суду з позовом про стягнення з відповідача штрафних санкцій за порушення строків поставки. Таким чином, дії позивачів, Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 , свідчать саме про пасивність поведінки останніх, які, розуміючи порушення інтересів держави та маючи відповідні повноваження для їх захисту, за відповідним захистом не зверталися.
Відповідно до частин 1, 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет).
Фінансування військової частини НОМЕР_1 , зокрема, на виконання договору № 80 від 19.07.2024, здійснювалося за рахунок коштів державного бюджету.
До інтересів держави безпосередньо належить дотримання вимог законодавства, що регулює питання управління та використання бюджетних коштів, а протиправне витрачання з бюджету коштів підриває матеріальну основу органів влади, а також держави в цілому.
Крім того, повномасштабне вторгнення російської федерації та введення в Україні правового режиму воєнного стану об`єктивно зумовило виникнення складної економічної ситуації, необхідності додаткового фінансування Збройних Сил України та інших військових формувань, що виконують завдання з безпосередньої відсічі ворогу. Протиправне отримання відповідачем бюджетних коштів, тривале їх неповернення, беззаперечно вказує на наявність порушень державних інтересів, що зобов`язує прокурора вчинити дії для їх захисту у судовому порядку. Адже указані кошти можна було б додатково використати для матеріально-технічного забезпечення, бойової готовності та боєздатності військових підрозділів Збройних Сил України, які виконують бойові завдання, та, як наслідок, для забезпечення національної безпеки України.
Відповідно до ст. 3 та ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оборону України», п. п. 1, 3, 4 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Міністерство оборони України забезпечує їх мобілізаційну і бойову готовність та підготовку до виконання покладених на них завдань і в процесі їх виконання взаємодіє з іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади.
Таким чином, саме Міністерство оборони України, як орган, що уповноважений державою на здійснення контролю за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечення ефективного і цільового використання бюджетних коштів у військових частинах Збройних Сил України, а також військова частина НОМЕР_1 , як сторона оспорюваного правочину, є органами влади, до компетенції яких віднесені відповідні повноваження у спірних правовідносинах.
До позовної заяви долучено листування прокуратури та позивачів. Зокрема, Миколаїівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, у порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" запитом від 20.01.2026 № 38-5-6-61ВИХ-26, в якому повідомила про встановлені порушення при виконанні договору №80, укладеного з відповідачем, та просила надати інформацію про вжиті і заплановані заходи із захисту інтересів держави від указаних порушень.
28.01.2026 прокуратурою отримано відповідь військової частини НОМЕР_1 (лист № 1443 вх26 від 28.01.2026), з якої вбачається, що позовну заяву у вказаних правовідносинах остання не подавала.
Надалі, Миколаїівською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону 12.02.2026 було надіслано позивачам лист №38-5-6-1240ВИХ-26 яким повідомлено про наявність підстав для пред`явлення прокуратурою позову до Господарського суду Харківської області в інтерсах держави в особі Міністерства оборони України та Військової Частини НОМЕР_1 про стягнення г=штрафних санкцій у розмірі 217 839,00 грн.
При цьому, Міністерством оборони України на адресу Миколаїівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надіслано лист №2847-26 від 23.02.2026, в якому вказано що міністрество не заперечує та підтримує здійснення прокуратурою представництва інтересів ВЧ № НОМЕР_1 в Господарському суді Харківської області, додатково повідомляє. що претензійно-позовна робота за вказаним договором №80 від 19.07.2024 ВЧ № НОМЕР_1 не проводилася.
За таких обставин, господарський суд приходить до висновку, що в даному випадку прокурор правомірно звернувся до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України і військової частини НОМЕР_1 та належним чином обґрунтовано порушення інтересів держави, необхідність їх захисту та неналежного здійснення такого захисту позивачами.
Щодо суті позовних вимог.
Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 
Разом з тим, стаття 525 Цивільного кодексу України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).
Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк,- відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України). 
Суд встановив, що на підставі договору №80 від 19 липня 2024 року відповідач взяв на себе зобов`язання з дати укладання договору у терміни, визначені п.2.2 цього договору (а згодом в редакції додаткової угоди №1), поставити ВЧ № НОМЕР_1 товар - портативна зарядна станція АС70P BLUETTI у кількості 35 шт., портативну зарядну станцію 2200W AC200P BLUETTI (за кодом ДК 021:2015-31680000-6 Елеткричне приладдя та супутнні товари до електричного обладнання)) вартістю 1 798 500,00 грн з ПДВ, а позивач 2 - прийняти і оплатити товар, який постачається згідно з умовами цього договору.
За приписами ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 682 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, що відповідає умові договору купівлі-продажу щодо комплектності.
Якщо договором купівлі-продажу встановлений обов`язок продавця передати покупцеві певний набір товару у комплекті (комплект товару), зобов`язання є виконаним з моменту передання продавцем усього товару, включеного до комплекту (ч. 1 ст. 683 ЦК України).
За умовами ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Положеннями ст. 664 ЦК України врегульовано, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі - продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Згідно з п.2.2 ( в редакції додаткової угоди №1) договору строк поставки товару постачальником - до 30.09.2024.
Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання.
Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Суд встановив, що в матеріалах справи наявна видаткова накладна №287 від 18.11.2024 (арк. спр. 20), яка підписана постачальником та отримувачем та скріплена печатками, відповідно до якої відповідачем поставдено товар, а саме: Портативну заряду станцію AC70P Bluetti у кількості 35 штук, портативну зарядну станцію 2200W AC200P Bluetti у кількості 4 шт. Дата поставки 18.11.2024.
З огляду на викладене, а також враховуючи умови поставки, що визначені сторонами у п.п. 2.2 Договору ( в редакціїї додаткової угоди №1 відповідно до якої строк поставки був до 30.09.2024), а також неповну комплектацію поставленого товару (зарядна станція 2200W AC200P Bluetti у кількості 4 шт. замість 22 шт. як визначено специфікацією до договору) суд приходить до висновку про порушення відповідачем умов договору в частині строків поставки та кількості поставленого товару.
В пункті 8.3 Договору сторони передбачили, що за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) Товару із Постачальника на користь Замовника стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісного (некомплектного) Товару; за порушення строків виконання зобов`язання із Постачальника на користь Замовника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості Товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Відтак, за порушення умов Договору позивачем заявлено до стягнення неустойку у вигляді пені та штрафу на загальну суму 217 839,00 грн.
Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. 
За приписами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового або іншого зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Згідно з частиною 2 статті 231 ГК України (який діяв на момент існування спірних зобов"язань), у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України, штрафні санкції застосовуються у чітко визначених розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості. 
З матеріалів справи вбачається, що закупівля портативних зарядних станцій фінансувалася за рахунок коштів спеціального фонду державного бюджету за бюджетною програмою Міноборони., а тому застосування вказаної норми законодавства до п. договору є правомірним. Крім того, Цивільний договір виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом. Верховний Суд неодноразово наголошував (і це відображено у роз`ясненнях щодо застосування штрафних санкцій в умовах воєнного стану), що одночасне стягнення пені та штрафу за порушення строків виконання господарського зобов`язання не є порушенням статті 61 Конституції України, оскільки штраф і пеня є різними формами неустойки, які виконують різні функції. Пеня стимулює до якнайшвидшого припинення триваючого правопорушення (обчислюється за кожен день), а штраф виконує каральну функцію за сам факт допущення тривалого прострочення (понад 30 днів).(подібна позиція викладена в постанові Верховного суду від 11.01.2024 у справі № 916/1247/23).
Крім того, укладаючи спірний Договір, сторони діяли на власний розсуд і свідомо погодили застосування обох видів фінансових санкцій, відповідач з умовами догвоору погожився, вказаний договір ним не оскаржувався.
Щодо розрахунку пені за товар, поставлений з порушенням встановленого строку, суд зазначає таке.
Загальна вартість товару за Договором становить 1 798 500,00 грн. Кінцевий строк поставки, погоджений сторонами в Додатковій угоді № 1, сплив 30.09.2024. Відповідно, прострочення починається з наступного дня – 01.10.2024. Фактична поставка частини товару на суму 1 366 500,00 грн відбулася 18.11.2024. Відтак, період прострочення для всієї суми Договору (до моменту часткового виконання) охоплює проміжок часу з 01.10.2024 по 18.11.2024 включно, що становить 48 календарних днів. 
Відтак пеня за частково поставлений товар розраховується наступним чином: 
базова вартість товару (1 798 500,00 грн) х на встановлену Договором ставку пені за один день (0,1 відсотка) = 1798,50 грн. (за кожен день прострочення).
Оскільки кількість прострочених днів складає 48, то 1798,50 грн. х 48 =86 328,00 грн. 
Щодо розрахунку пені за товар, який так і не був поставлений відповідачем. 
Оскільки 18.11.2024 відбулася поставка лише частини товару на суму 1 366 500,00 грн, у відповідача залишилося невиконаним зобов`язання з поставки 18 портативних зарядних станцій 2000W AC200P BLUETTI. Вартість цього непоставленого залишку товару розраховується як різниця між загальною сумою Договору (1 798 500,00 грн) та вартістю фактично поставленого товару (1 366 500,00 грн), що дорівнює 432 000,00 грн.(1 798 500,00 грн-1 366 500,00 грн.) Період прострочення для нарахування пені на цей залишок починається з дня, наступного за днем часткової поставки (тобто з 19.11.2024), і триває до дати завершення дії Договору, визначеної у пункті 6.1 (до 01.12.2024). Цей період становить 13 календарних днів, а тому розрахунок відбувається наступним чином:
432 000,00 грн. (базова вартість непоставленого товару) х ставку пені (0,1 відсотка) = 432,00 грн. за кожен день. Надалі, 432,00 грн. х на кількість днів ( 13 календарних днів) = 5 616,00 грн. Загальний розмір пені, що підлягає стягненню з постачальника, складається із суми пені за поставлений із порушенням строку товар (86 328,00 грн) та суми пені за залишок непоставленого товару (5 616,00 грн), що у сукупності дорівнює 91 944,00 грн. 
Щодо розрахунку штрафу за прострочення поставки продукції понад 30 календарних днів. 
Оскільки факт прострочення виконання зобов`язання тривав понад 30 днів (48 днів до моменту першої часткової поставки та продовжувався для непоставленої частини), у позивача виникло безперечне право на стягнення штрафу у розмірі 7 відсотків від вартості продукції, з якої допущено прострочення, що відповідачє положеннім п.8.3 Договору.
Таким чином, базою для нарахування штрафу є загальна вартість товару, що не був поставлений у погоджений кінцевий строк (станом на 30.09.2024), тобто повна сума Договору – 1 798 500,00 грн. Розрахунок виконується наступним чином: 1 798 500,00 грн.х7% = 125 895,00 грн. Підсумовуючи розрахунки, загальна сума неустойки, яка заявлена прокурором до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Абді Лімітед» на користь Військової частини НОМЕР_1 , утворюється шляхом складання загального розміру нарахованої пені (91 944,00 грн) та суми штрафу (125 895,00 грн). Разом ця сума становить 217 839,00 грн. 
Перевіривши розрахунок пені та штрафу, наданий прокурором, суд ззаначає, що наведений розрахунок є арифметично точним, повністю узгоджується з фактичними обставинами справи, умовами пункту 8.3 Договору та приписами чинного законодавства України, а тому підлягає задоволенню.
Відповідачем не спростовано факт порушення умов спірного договору, а також факт неналежного виконання зобов`язань перед ВЧ НОМЕР_1 , в тому числі не спростовано розмір заборгованості, заявленої до стягнення.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Відповідно до п. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).
Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд також зазначає, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyondreasonabledoubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 18.01.2021 по справі № 915/646/18.
Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом присудження до стягнення з Відповідача на користь 2-го Позивача 217 839,00 грн.(штраф у розмірі 125 895,00 грн., пеня у розмірі 91 944,00 грн.)
Надаючи оцінку доводам сторін, судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
З огляду на викладене суд вважає, що при розгляді даної справи судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст.129 ГПК України, відповідно до яких, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, з вини якого виник спір.
Керуючись ст.ст. 53, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Абді Лімітед" (місцезнаходження: 61166, м.Харків, пр. Науки, буд.32, офіс 316; код ЄДРПОУ: 43672760) на користь Військової частини НОМЕР_1 : місцезнаходження: м.Миколаїв, пр. Героїв України, 72; код ЄДРПОУ:08489704 р/р № НОМЕР_3 , ДКСУ м. Київ, МФО 820172) 217 839, 00 грн. (штраф у розмірі 125 895,00 грн., пеня у розмірі 91 944,00 грн.).
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Абді Лімітед" (місцезнаходження: 61166, м.Харків, пр. Науки, буд.32, офіс 316; код ЄДРПОУ: 43672760) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону (р/р UA748201720343 150001000000340, ЄДРПОУ 02910048, Банк ДКСУ м. Києва, ФО2172) суму судового збору у розмірі 2662,40 грн.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "14" травня 2026 р. 

Суддя		В.В. Рильова	

Справа №922/726/26