ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2026 року м.Дніпро Справа № 908/3321/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Чус О.В. (доповідач), 
суддів Дарміна М.О., Кощеєва І.М.
секретар судового засідання: Солодова І.М.
За участю (найменування сторін та інших осіб, що беруть участь у справі):
Прокурор: Міщук Н.П. (в залі суду) - прокурор відділу Дніпропетровської обласної прокуратури, посвідчення № 069937 від 01.03.2023р.
Представник позивача: Закладний Ю.М. (в залі суду) - самопредставництво, виписка з ЄДР
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну Торгівельно-промислової транснаціональної корпорації “КЕРАМІСТ” на рішення Господарського суду Запорізької області (суддя Давиденко І.В.) від 12.06.2025р. у справі № 908/3321/23
за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, буд. 6, ідентифікаційний код 42767945) 
до відповідача Торгівельно-промислової транснаціональної корпорації “КЕРАМІСТ” (69041, м. Запоріжжя, вул. Трегубова, буд. 1, ідентифікаційний код 13620827) 
за участю Запорізької обласної прокуратури (69005, м. Запоріжжя, вул. Дмитра Апухтіна, буд. 29А, ідентифікаційний код 02909973) в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, буд. 6, ідентифікаційний код 42767945) 
про розірвання договору та виселення із орендованого приміщення, - 

ВСТАНОВИВ:
До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вх. № 3634/08-07/23 від 31.10.2023) Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях до Торгівельно-промислової транснаціональної корпорації "КЕРАМІСТ" про розірвання договору оренди нерухомого майна № 1539/д від 19.08.2005 та виселення Торгівельно-промислової транснаціональної корпорації "КЕРАМІСТ" з вбудованих в перший та другий поверхи п`ятиповерхового будинку секції один гуртожитку нежитлових приміщень та сходових клітин загальною площею 423,85 кв.м., що розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трегубова, 1 та перебувають на балансі Гідротехнічного технікуму Запорізької державної інженерної академії.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що застосування до кінцевого бенефіціарного власника ТПТК "КЕРАМІСТ" Зусмановича Д. М. обмежувального заходу (відповідно до Закону України "Про санкції") у вигляді заборони участі у приватизації, оренді державного майна є підставою для дострокового розірвання договору з відповідачем та виселення його з орендованого приміщення в судовому порядку.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.03.2024 (суддя Зінченко Н.Г.) у задоволенні позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях відмовлено повністю.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.11.2024 (колегія суддів у складі: головуючого судді доповідача: Чередка А.Є. суддів: Мороза В.Ф., Верхогляд Т.А.) апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на рішення суду від 06.03.2024 залишено без задоволення, рішення залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 18.03.2025 касаційні скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях і заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задоволено частково, постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.11.2024 та рішення Господарського суду Запорізької області від 03.06.2024 скасовано. Справу №908/3321/23 передано на новий розгляд до Господарського суду Запорізької області.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 07.04.2025 здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу №908/3321/23 визначено до розгляду судді Давиденко І.В.
Рішенням Господарського суду Запорізької області (суддя Давиденко І.В.) від 12.06.2025р. у справі № 908/3321/23 позов задоволено повністю.
Розірвано договір оренди нерухомого майна № 1539/д від 19.08.2005, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області та Торгівельно-промисловою транснаціональною корпорацією «Кераміст».
Виселено Торгівельно-промислову транснаціональну корпорацію "КЕРАМІСТ" (69041, м. Запоріжжя, вул. Трегубова, буд. 1, ідентифікаційний код 13620827) з вбудованих в перший та другий поверхи п`ятиповерхового будинку секції один гуртожитку нежитлових приміщень та сходових клітин загальною площею 423,85 кв.м., що розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трегубова, 1 та перебувають на балансі Гідротехнічного технікуму Запорізької державної інженерної академії.
Стягнуто з Торгівельно-промислової транснаціональної корпорації "КЕРАМІСТ" (69041, м. Запоріжжя, вул. Трегубова, буд. 1, ідентифікаційний код 13620827) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, буд. 6, ідентифікаційний код 42767945) витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 368 (п`ять тисяч триста шістдесят вісім) грн 00 коп.
Не погодившись з рішенням суду, через систему «Електронний суд», Торгівельно-промислова транснаціональна корпорація “КЕРАМІСТ”, звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 12.06.2025 прийняти нове рішення про повну відмову у задоволенні позову. Судові витрати покласти на позивача.
Згідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.07.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чередко А.Є., судді: Мороз В.Ф., Верхогляд Т.А.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.07.2025 витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи № 908/3321/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 908/3321/23 до Центрального апеляційного господарського суду.
30.07.2025 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2025 у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Верхогляд Т.А. (для здійснення певної процесуальної дії) у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чередко А.Є., судді: Мороз В.Ф., Дармін М.О.
01.08.2025 року судді Чередко А.Є., Мороз В.Ф. подали заяву про самовідвід у справі № 908/3321/23 з посиланням на приписи ч. 3 ст.36 ГПК України.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.08.2025 заяви суддів Чередка А.Є., Мороза В.Ф. про самовідвід у справі № 908/3321/23 задоволено. Справу № 908/3321/23 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 ГПК України.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В.., судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.
Ухвалою суду від 11.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою торгівельно-промислової транснаціональної корпорації “КЕРАМІСТ” на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.06.2025р. у справі № 908/3321/23. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 03.12.2025 о 10 год. 20 хв. 
15.08.2025 від заступника керівника Запорізької обласної прокуратури до ЦАГС надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними з огляду на наступне.
Твердження апелянта про те, що частина 4 статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не встановлює підстави для розірвання договору, суперечить висновкам Верховного Суду у цій самій справі від 18 березня 2025 року. 
Верховний Суд зазначив, що словосполучення «не можуть бути орендарями» слід тлумачити як неможливість не лише укладення або поновлення договору, а й реалізації прав орендаря. 
Крім того, Суд прямо вказав, що застосування санкцій до осіб, пов`язаних з орендарем, може слугувати підставою для розірвання договору оренди державного майна з урахуванням умов договору та підстав позову. 
Суд першої інстанції, керуючись цими висновками, обґрунтовано дійшов висновку про неможливість подальшого перебування державного майна в оренді у відповідача з огляду на застосування санкцій до його кінцевого бенефіціарного власника.
Не відповідає дійсності твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не дослідив питання застосування статті 652 Цивільного кодексу України (істотна зміна обставин). 
Суд першої інстанції проаналізував цю норму та зазначив, що позивач не заявляв істотну зміну обставин як самостійну підставу позову, а тому доводи відповідача в цій частині є нерелевантними. 
Разом з тим, прокурор вважає, що фактично всі умови для розірвання договору в порядку статті 652 Цивільного кодексу України наявні, зокрема: запровадження санкцій є зовнішньою обставиною, яку сторони не могли передбачити ні в 2005 році, ні в 2021 році; ні позивач, ні відповідач не можуть вплинути на скасування санкцій; виконання договору порушує баланс інтересів та суперечить національним інтересам, оскільки призводить до економічного збагачення підсанкційної особи; умови договору не покладають ризик таких змін на заінтересовану сторону.
Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
18.08.2025 від відповідача до ЦАГС надійшли заперечення щодо відзиву; Відповідач вважає, що позивач та прокуратура довільно тлумачать як норми закону, так і висновки Касаційного господарського суду у цій справі.
Хоча Касаційний господарський суд, спираючись на філологічне тлумачення частини 4 статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», дійшов висновку, що особа, до якої застосовано санкції або пов`язана з нею особа, не може бути орендарем та реалізовувати права орендаря, це в жодному разі не означає, що йдеться про припинення орендних відносин або надання орендодавцю права на розірвання договору. Зазначена норма має інший предмет регулювання, а саме визначає суб`єктний склад учасників орендних відносин та коло осіб, які не можуть бути орендарями на момент укладення договору. Розірвання ж договору регулюється спеціальними нормами Цивільного кодексу, Господарського кодексу та статтею 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», які не містять такої підстави, як застосування санкцій до кінцевого бенефіціарного власника.
Саме з цієї причини Касаційний господарський суд зазначив, що право на розірвання договору оренди має бути обґрунтоване відповідною правовою нормою, яка прямо передбачає такі випадки, або відповідною умовою договору. Саме тому суд касаційної інстанції доручив при новому розгляді надати правову оцінку можливості застосування до спірних правовідносин статті 652 Цивільного кодексу України (істотна зміна обставин). Однак суд першої інстанції не встановлював наявність сукупності передбачених цією статтею умов, які б давали право на розірвання договору, тим більше, що позивач не змінював правових підстав позову.
Немає жодних підстав тлумачити частину 4 статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» як таку, що встановлює підстави для розірвання договору в контексті статті 651 Цивільного кодексу України (розірвання договору в інших випадках, встановлених законом). Оскільки стаття 4 має інший предмет регулювання, підстави для розірвання договору мають бути прямо та чітко визначеними в законі або в договорі. Санкційне законодавство також не регулює порядок припинення договору оренди державного майна у разі застосування санкцій до кінцевого бенефіціарного власника.
Посилання на збройну агресію та політичну доцільність є непереконливими та порушують принцип верховенства права. Особиста інформація щодо кінцевого бенефіціарного власника не має правового значення, до того ж не відповідає дійсності, оскільки стосовно нього не порушувалось жодних адміністративних чи кримінальних справ, зокрема за статтями проти безпеки держави. Виходячи з принципу презумпції невинуватості, усі звинувачення є безпідставними.
Щодо статті 652 Цивільного кодексу України, то у цій справі вочевидь відсутнє порушення балансу майнових інтересів сторін, що є обов`язковою умовою для розірвання договору на цій підставі. Позивач продовжує отримувати орендну плату, а розірвання договору, навпаки, позбавить бюджет доходу.
Таким чином, Відповідач вважає, що відсутні правові підстави для розірвання договору, визначені законом або договором. Сама по собі частина 4 статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не надає права на розірвання договору, оскільки має інший предмет регулювання, а інших підстав позивач не навів. Поняття «інші випадки» є відсилочним і потребує конкретизації.
Ухвалою суду від 03.12.2025 розгляд апеляційної скарги Торгівельно-промислової транснаціональної корпорації “КЕРАМІСТ” на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.06.2025р. у справі № 908/3321/23, відкладено на 08.04.2026 об 11:20 годині.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді, доповідача Чус О.В. у відпустці, розгляд апеляційної скарги у справі №908/3321/23, призначений на 08 квітня 2026 року не відбувся.
Ухвалою суду від 26.03.2026 розгляд апеляційної скарги Торгівельно-промислової транснаціональної корпорації “КЕРАМІСТ” на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.06.2025 у справі № 908/3321/23 призначено у судовому засіданні на 26.05.2026 о 15:20 год.
31.03.2026 від відповідача/скаржника до ЦАГС надійшла заява; Відповідач повідомляє, що на дату розгляду апеляційної скарги обставини справи змінилися. За домовленістю сторін договір оренди нежитлових приміщень був розірваний, а майно повернуто Позивачу. Це підтверджується листом Відповідача про відмову від договору оренди від 09 грудня 2025 року та актом повернення майна з оренди від 19 грудня 2025 року.
Відповідно до статті 278 Господарського процесуального кодексу України судове рішення першої інстанції підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі на підставі статті 231 цього Кодексу, оскільки наразі відсутній предмет спору (розірвання договору та виселення).
Відповідач просить суд врахувати нові обставини та вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.
07.04.2026 від заступника керівника Запорізької обласної прокуратури до ЦАГС надійшла заява; Прокуратура ознайомилась із заявою Відповідача про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (договір розірвано, майно повернуто 19.12.2025) і вважає її безпідставною, виходячи з наступного.
Відповідно до сталої практики Верховного Суду, зокрема, висновку об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 30.08.2024 у справі № 916/3006/23, закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України (відсутність предмета спору) можливе лише у двох випадках:
по-перше, коли предмет спору припинив існування до ухвалення рішення судом першої інстанції, і суд цього не врахував;
по-друге, коли рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим і підлягає скасуванню, а після його ухвалення додатково виникли обставини припинення предмета спору.
У даній справі на момент ухвалення рішення судом першої інстанції (12.06.2025) та відкриття апеляційного провадження (11.08.2025) предмет спору існував: договір не було розірвано, майно не повернуто. Майно повернуто орендодавцю лише через шість місяців після рішення суду першої інстанції та чотири місяці після відкриття апеляційного провадження.
Оскільки прокуратура вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим (що детально викладено у відзиві на апеляційну скаргу), а обставини припинення предмета спору виникли вже після ухвалення цього рішення, то відсутні підстави для скасування рішення та закриття провадження у справі згідно зі статтею 278 Господарського процесуального кодексу України.
Таким чином, прокуратура просить апеляційну скаргу Відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, незважаючи на подальше припинення предмета спору.
26.05.2026 скаржник наданим процесуальним правом не скористався та не забезпечив явку в судове засідання повноважних представників.
Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника скаржника.
У судовому засіданні 26.05.2026 проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) по справі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до положень статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як вбачається з матеріалів справи, 19.08.2005 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області (далі-Регіональне відділення, Позивач) та Торгівельно-промисловою транснаціональною корпорацією “Кераміст” (далі - Орендар, Відповідач) укладено договір оренди державного нерухомого майна № 1539/д (далі - Договір), на вбудовані нежитлові приміщення п`ятиповерхового будинку секції один гуртожитку площею 998,80 кв.м. та сходові клітини, площею 32,5 кв.м. а саме: загальна площа 1031,30 кв. м., що розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трегубова, 1.
Орендоване майно перебуває на балансі Гідротехнічного технікуму Запорізької державної інженерної компанії. Вартість майна визначена згідно з висновком про вартість на 30.04.2005 -792 762,00 грн. Майно передавалось в оренду з метою розміщення адміністративних приміщень.
Пунктом 2.1 Договору передбачено, що вступ Орендаря у користування Майном наступає одночасно з підписанням сторонами Договору та Акта приймання – передавання орендованого Майна.
На підставі акту прийому-передачі між орендодавцем та орендарем від 19.08.2005, що є додатком 2 до договору, відповідач вступив у користування орендованим майном. 
Відповідно до пункту 10.1. Договору оренди нерухомого майна, Договір укладено строком на 3 роки до 19.08.2008 року.
Пунктом 10.3 договору передбачено, що зміни, доповнення, припинення або розірвання Договору оренди можуть мати місце за погодженням сторін. Зміни і доповнення, що пропонується внести, розглядаються сторонами протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншій стороні. Зміни і доповнення оформлюються шляхом укладення додаткових угод до цього договору і підлягають нотаріальному посвідченню.
Згідно з п.10.4 на вимогу однієї з сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням господарського суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України та цим договором.
Пунктом 10.5 передбачено, що договір припиняється в разі: закінчення строку на який його було укладено, банкрутства Орендаря, загибелі орендованого Майна, ліквідації суб`єкта господарювання (орендаря), за згодою сторін або за рішенням господарського суду. 
Договором про зміни № 1 від 14.02.2007 року внесені зміни до Договору оренди № 1539/д від 19.08.2015, зокрема: Пункт 1.2 Договору : Майно передається в оренду з метою розміщення офісних приміщень.
Договором про зміни № 2 від 30.09.2008 року внесені зміни до Договору оренди № 1539/д від 19.08.2015, зокрема, пункт 10.1 Договору доповнити наступним: Термін дії Договору оренди продовжено до 19.08.2011.
Договором про зміни № 5 від 29.04.2015 року на підставі листа Орендаря від 25.06.2014 № 224/к щодо продовження терміну дії договору та зменшення орендованої площі по Договору на 208,80 кв. м. внесені зміни до Договору оренди № 1539/д від 19.08.2015, зокрема, Пункт 1.1 Договору викласти в наступній редакції: Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно — вбудовані в перший, другий, третій та четвертий поверхи п`ятиповерхового будинку секції один гуртожитку, нежитлові приміщення та сходові клітини, загальною площею 822,50 кв.м.
Пункт 10.1 Договору доповнити наступним підпунктом: 10.1.2. Термін дії Договору оренди продовжено по 19.08.2017 включно. 
Договором про зміни № 6 від 19.08.2015 року внесені зміни до Договору оренди № 1539/д від 19.08.2015, зокрема, пункт 1.1 Договору викладено в наступній редакції: Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно — вбудовані в перший, другий, третій та четвертий поверхи п`ятиповерхового будинку секції один гуртожитку нежитлові приміщення та сходові клітини загальною площею 627,6 кв.м.
Договором про зміни № 8 від 17.08.2018 року внесені зміни до Договору оренди, зокрема, пункт 10.1 Договору доповнено наступним підпунктом 10.1.4. Термін дії Договору оренди продовжено по 19.08.2020 включно.
Договором про зміни № 7 від 08.09.2017 року внесені зміни до Договору оренди № 1539/д від 19.08.2015, зокрема, пункт 10.1 Договору доповнено наступним підпунктом: 10.1.3. Термін дії Договору оренди продовжено по 19.08.2018 включно.
Договором про внесення змін № 9 від 14.01.2021 до договору оренди від 19.08.2015 № 1539/д внесені зміни та договір викладено в новій редакції. Так, зокрема, пунктом 3.1 змінюваних умов договору орендодавцем спірного нерухомого державного майна визначено регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях. Крім того, пунктом 4.1 змінено площу орендованого об`єкту, а саме об`єктом оренди є вбудовані в перший та другий поверхи п`ятиповерхового будинку секції один гуртожитку (літ.А-5) нежитлові приміщення та частини сходових клітин загальною площею 423,85 кв.м. Пунктом 12.1 змінюваних умов договору продовжено строк дії договору до 19.08.2025 включно.
Розділ 12 нової редакції договору оренди в редакції договору про зміни № 9 містить ряд умов, які передбачають підстави для припинення договору оренди на вимогу Орендодавця або орендаря. Проте, на жодну з цих умов позивач не посилається в обґрунтування позову. 
Укладений договір з усіма змінами відповідає вимогам щодо форми та нотаріального посвідчення вказаного виду договорів. Станом на час судового розгляду є діючим. 
Згідно інформації яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань кінцевим бенефіціарним власником Торгівельно-промислової транснаціональної корпорації “Кераміст” є Зусманович Дмитро Маркович, ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 .
Відповідно до Додатку 1 Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 жовтня 2022 року "Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", введеного в дію Указом Президента України від 19 жовтня 2022 року № 726/2022 під номером 2089 до кінцевого бенефіціара Торгівельно промислової транснаціональної корпорації “Кераміст” Зусманович Дмитра Марковича, ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України застосовано вид обмежувального заходу (відповідно до Закону України "Про санкції") зокрема: заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах.
Керуючись абазом 2 частини 4 статті 4 ЗУ “Про оренду державного та комунального майна”, на виконання доручення Фонду державного майна України від 19.12.2022 № ДЗ/78 з урахуванням зазначеного вище рішення РНБО, позивач листом від 08.02.2023 № 11/1-30-00260 направив Відповідачу Договір про припинення Договору оренди № 1539/д від 19.08.2005 та Акт повернення з оренди нерухомого майна, що належить до державної власності у 3 примірниках.
Відповідач, листом від 16.02.2023 вих. №4/К відмовився від підписання Договору про припинення Договору оренди № 1539/д від 19.08.2005. 
Позивач звернувся до суду з вимогами розірвання вказаного договору з відповідачем та виселення останнього з орендованого приміщення в судовому порядку у зв`язку з недосягненням згоди щодо його розірвання.
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виснував, що кінцевим бенефіціарним власником Торгівельно-промислової транснаціональної корпорації «КЕРАМІСТ» є Зусманович Д.М., до якого Указом Президента України від 19.10.2022 № 726/2022 застосовано санкції у вигляді заборони, зокрема, щодо участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави, які прямо чи опосоредковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах.
Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не можуть бути орендарями фізичні та юридичні особи, стосовно яких застосовано санкції згідно із Законом України «Про санкції», а також пов`язані з ними особи. Оскільки Відповідач є особою, пов`язаною з підсанкційним кінцевим бенефіціарним власником, він не може бути орендарем державного майна.
Суд, керуючись тлумаченням Верховного Суду у цій справі від 18.03.2025, зазначив, що слово «бути» слід розуміти як «існувати» або «перебувати», тому словосполучення «не можуть бути орендарями» стосується не лише неможливості укладення або поновлення договору, а й неможливості подальшої реалізації прав орендаря.
Застосування санкцій до пов`язаної з орендарем особи може бути підставою для розірвання договору оренди державного майна з урахуванням умов договору та підстав позову. Пункт 12.6.7 договору (в редакції від 14.01.2021) передбачає, що договір припиняється за рішенням суду з підстав, передбачених законодавством. Такою підставою є частина 2 статті 651 Цивільного кодексу України (розірвання договору в інших випадках, встановлених законом), а саме - частина 4 статті 4 Закону про оренду.
Доводи Відповідача щодо статті 652 Цивільного кодексу України (істотна зміна обставин) суд визнав нерелевантними, оскільки Позивач не заявляв цю підставу для розірвання договору, а обґрунтовував позов саме частиною 4 статті 4 Закону про оренду.
Матеріалами справи підтверджено неможливість подальшого перебування державного майна в оренді у Відповідача, тому позов про розірвання договору є обґрунтованим. Вимога про виселення також підлягає задоволенню, оскільки пункт 4.1 договору передбачає обов`язок звільнити майно у разі припинення договору.
У контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. 
Пунктом 12.6.7 договору оренди в редакції договору про внесення змін № 9 від 14 січня 2021 року передбачено, що договір припиняється на вимогу однієї зі сторін за рішенням суду з підстав, передбачених законодавством. 
Згідно з абзацом першим частини четвертої статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не можуть бути орендарями фізичні та юридичні особи, стосовно яких застосовано спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) відповідно до Закону України «Про санкції», а також пов`язані з ними особи. 
Таким чином, припис частини четвертої статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» є тим «іншим випадком, встановленим законом», який у поєднанні з пунктом 12.6.7 договору та частиною другою статті 651 Цивільного кодексу України надає стороні право вимагати в судовому порядку розірвання договору.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що кінцевим бенефіціарним власником Торгівельно-промислової транснаціональної корпорації «КЕРАМІСТ» є Зусманович Дмитро Маркович. Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 19 жовтня 2022 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеним у дію Указом Президента України від 19 жовтня 2022 року № 726/2022, до вказаної особи застосовано санкцію у вигляді заборони участі в оренді державного майна. 
Відповідно до підпункту 14.1.159 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України пов`язаними особами є, зокрема, фізична особа та юридична особа, якщо фізична особа є кінцевим бенефіціарним власником (контролером) юридичної особи. 
Пунктом 30 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що кінцевим бенефіціарним власником є будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність юридичної особи. 
Отже, Торгівельно-промислова транснаціональна корпорація «КЕРАМІСТ» є особою, пов`язаною з фізичною особою, стосовно якої застосовано спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), а тому підпадає під пряму заборону, встановлену абзацом першим частини четвертої статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», та не може бути орендарем державного майна.
Керуючись правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 березня 2025 року у цій справі, колегія суддів зазначає, що словосполучення «не можуть бути орендарями державного чи комунального майна» слід тлумачити таким чином, що з особами, визначеними абзацом першим частини четвертої статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», не може укладатися договір оренди державного чи комунального майна або поновлюватися строк його дії, оскільки такі особи не можуть перебувати у статусі орендарів державного чи комунального майна. 
Оскільки санкції до кінцевого бенефіціарного власника відповідача застосовано після продовження строку дії договору оренди, це створило передбачену законом перешкоду для подальшого існування орендних правовідносин між сторонами. 
Продовження користування відповідачем державним майном суперечило б вимогам Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та меті спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів, визначених Законом України «Про санкції», які спрямовані на захист національної безпеки, суверенітету та територіальної цілісності України. Таким чином, застосування санкцій до кінцевого бенефіціарного власника відповідача є самостійною та достатньою підставою для розірвання договору оренди.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив питання наявності підстав для розірвання договору в порядку статті 652 Цивільного кодексу України (істотна зміна обставин). 
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позивач у позовній заяві не посилався на істотну зміну обставин як на підставу для розірвання договору, а обґрунтовував свої вимоги виключно приписами частини четвертої статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Відповідно, доводи відповідача щодо відсутності умов, передбачених статтею 652 Цивільного кодексу України, є нерелевантними, оскільки стосуються підстави позову, яка не заявлялась. Більше того, апеляційний суд звертає увагу, що навіть якщо тлумачити позовні вимоги як такі, що ґрунтуються на істотній зміні обставин, то сукупність таких обставин (запровадження санкцій до бенефіціарного власника, що унеможливлює законне перебування майна в оренді) є істотною зміною обставин, яку сторони не могли передбачити при укладенні та продовженні договору, і яка порушує баланс інтересів держави як орендодавця.
Оскільки апеляційний суд підтверджує законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині розірвання договору оренди, то вимога про виселення відповідача з орендованого приміщення, яка ґрунтується на пункті 4.1 договору (обов`язок орендаря звільнити майно у разі припинення договору), також є законною та підлягає задоволенню.
Щодо заяви відповідача про закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмета спору (добровільне розірвання договору та повернення майна після ухвалення рішення суду першої інстанції), апеляційний суд, керуючись правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30 серпня 2024 року у справі № 916/3006/23, зазначає, що припинення існування предмета спору після ухвалення судом першої інстанції законного та обґрунтованого рішення не є підставою для скасування такого рішення та закриття провадження у справі на стадії апеляційного перегляду, оскільки законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції не спростована за наслідками апеляційного розгляду. Оскільки апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а предмет спору припинив існування вже після ухвалення цього рішення, то відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, правильно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку доказам та доводам сторін. Підстави для скасування або зміни рішення відсутні. Апеляційна скарга Торгівельно-промислової транснаціональної корпорації «КЕРАМІСТ» задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Запорізької області від 12 червня 2025 року у справі № 908/3321/23 залишається без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника. Керуючись ст.ст., 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Торгівельно-промислової транснаціональної корпорації “КЕРАМІСТ” на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.06.2025р. у справі № 908/3321/23 - залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Запорізької області від 12.06.2025р. у справі № 908/3321/23  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повна постанова складена 15.06.2026.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв