ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4842/26 Справа № 214/9116/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чернова Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,

Учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»,
відповідач ОСОБА_1 , 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2026року, головуючий у суді першої інстанції Чернова Н.В.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2025року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі - ТОВ «Юніт Капітал», Товариство) подало в суд позов проти ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 76190,76грн.
Існування таких вимог Товариство пов`язувало із тим, що 15 серпня 2023року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», Первісний кредитор) та відповідачем був укладений кредитний договір № 437361710 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 15800,00грн, який зобов`язався повернути з процентами. Проте взятих на себе зобов`язань відповідач не виконав, через що утворилася заборгованість, яку позивач просив стягнути на свою користь, оскільки наполягав на тому, що 28 листопада 2018року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - ТОВ «Таліон Плюс») укладено договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався рядом додаткових угод, за яким до фактора перейшло право вимоги до  ОСОБА_1  за Кредитним договором.
Далі, як стверджував заявник, за договором факторингу № 31/0724-01 від 31 липня 2024року право вимоги до  ОСОБА_1 за Кредитним договором перейшло до нового фактора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»), який в свою чергу за договором факторингу №04/06/25-Ю від 04 червня 2025року відступив право вимоги до  ОСОБА_1  за Кредитним договором до ТОВ «Юніт Капітал».
Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором позивачем визначена у розмірі 76190,76грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 15800,00грн та заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 60390,76,00грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2026року позов ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено повністю. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що  ОСОБА_1 порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «Юніт Капітал» як правонаступника прав кредитора.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
17 лютого 2026року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи «Електронний суд» апеляційну скаргу на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
В апеляційній скарзі висловив вимогу про скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову. 
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, оскільки відповідач кредитний договір в електронному вигляді не укладав та не підписував, наданий в якості доказу примірник кредитного договору не підписаний його сторонами. 
Наполягав на тому, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в системі, подання заявки на отримання кредиту, перерахування кредитодавцем відповідачу кредитних коштів та користування ними.
Щодо набуття ТОВ «Юніт Капітал» права вимоги до відповідача за кредитним договором просив звернути увагу на недоведеність набуття позивачем прав вимоги до відповідача за кредитним договором та врахувати, що відступлення права вимоги може здійснюватись лише відносно дійсної вимоги, проте на момент укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018року грошові зобов`язання відповідача за кредитним договором ще не існували та не могли відступатись первісним кредитором за цим договором факторингу.
Крім того, в апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просив зобов`язати позивача на підставі частини шостої статті 95 ЦПК України надати для дослідження оригінали електронних доказів, а саме: Кредитний договір, платіжне доручення про переказ коштів позичальнику, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та АТ «Сенс Банк» договір про організацію фінансових послуг, договори факторингу, платіжні інструкції щодо оплати за відступлення прав вимоги.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти апеляційної скарги, заявляв, що обставини якими скаржник обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2026року відкрито апеляційне провадження у справі.
01 квітня 2026 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду призначено справу до апеляційного розгляду, в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
У зв`язку з прийнятим рішенням Вищої ради правосуддя від 30 квітня 2026року №807/0/15-26 про звільнення у зв`язку з поданням заяви про відставку судді ОСОБА_3 , на підставі розпорядження керівника апарату суду від 01 травня 2026року та у відповідності до пункту 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, 05 травня 2026року у справі здійснено повторний автоматизований розподіл справи між суддями.
Згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач - Никифоряк Л.П., судді: Гапонов А.В., Халаджи О.В.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2026року справу прийнято до провадження та визначено проводити розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, в письмовому провадженні.
Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду із заявою, чи запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
15 серпня 2023року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та  ОСОБА_1  укладено договір кредитної лінії № 437361710 (далі - Кредитний договір, Договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору  ОСОБА_1  надано кредит в сумі 15800,00грн на умовах строковості, зворотності, платності, які він зобов`язалася повернути, сплативши проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. За період від дати видачі кредиту до 14 вересня 2023року (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 335,80 % річних, що на день укладення договору становить 0,920% від суми кредиту за кожний день користування ним, а у разі якщо позичальник вчинить дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 14 вересня 2023року проценти нараховуються за ставкою 673,56% річних, що на день укладення договору становить 1,85% в день від суми кредиту за кожний день користування ним /т. 1, зв. бік а.с. 13-22/. 
Відповідач підписав договір електронним підписом - одноразовий ідентифікатор «VGDM». У вказаному кредитному договорі його сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало  ОСОБА_1 у кредит грошові кошти у розмірі 15800,00грн, шляхом перерахування на банківську картку позичальника, реквізити якої зазначені у Кредитному договорі, що підтверджується платіжним дорученням від 15 серпня 2023року /т.1, зв. бік а.с. 43/, наданою емітентом картки - АТ КБ «Приватбанк» відповіддю від 07 грудня 2025року, в якій зазначено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_1 , номером телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за цією платіжною карткою, був/є НОМЕР_2 , 15 серпня 2023року по рахунку було зараховано 15800,00грн /т. 1, а.с. 170/ та випискою по рахунку за період з 15 серпня 2023року по 20 серпня 2023року /т. 1, а.с. 171/.
Також, матеріали справи містять копію договору факторингу № 28/1118-0128 від 28 листопада 2018року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» про те, що клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах визначених цим Договором; строк дії договору до 28 листопада 2019року /т. 1, зв. бік а.с. 51-54/; який сторони продовжували рядом додаткових угод до 31 грудня 2024року /т. 1, а.с. 57-63/.
За змістом витягу з реєстру прав вимоги №255 від 24 жовтня 2023року відповідно до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 /т. 1, а.с. 64/.
За змістом іншого договору факторингу № 31/0724-01 від 31 липня 2024року /т. 1, зв. бік а.с. 66-69/, новий фактор ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло право вимоги за Кредитним договором, про що надано витяг з реєстру прав вимоги № 1 від 31 липня 2024року /т. 1 зв. бік а.с. 71-72/.
04 червня 2025року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за договором факторингу №04/06/25-Ю відступило право вимоги до ОСОБА_1  за Кредитним договором - ТОВ «Юніт Капітал».
Також матеріали справи містять Розрахунок заборгованості, за яким за Кредитним договором рахується заборгованість 76190,76грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 15800,00грн та заборгованості по процентам в сумі 60390,76грн. /т. 1, зв. бік а.с. 84-88/.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що позивач набув право належного кредитора до відповідача за кредитним договором № 437361710 від 15 серпня 2023року, а відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, заборгованість за договором не погашає. 
Як правову підставу для задоволення позову суд першої інстанції виснував, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, так як висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні не відповідають обставинам справи. 
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди /частина перша статті 638 ЦК України/.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти /частина перша статті 1048 ЦК України/.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася /частина друга статті 639 ЦК України/.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним /стаття 1055 ЦК України/.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію" (далі - Закон), за умовами якого електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Та за встановлених обставин ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зроблена пропозиція шляхом розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах, а ОСОБА_1 ідентифікувався в такій системі та прийняв пропозицію шляхом надсилання електронного повідомлення і заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, а також підписав Кредитний договір використавши електронний підпис одноразовим ідентифікатором, що повністю узгоджується із положеннями статей 6, 8, 11, 12 цього Закону. 
Доводи апеляційної скарги про те, що Кредитний договір не містить підписів його сторін є безпідставними та необґрунтованими, оскільки вказаний договір містить електронні підписи кредитодавця та позичальника та QR-коди, які підтверджують інформацію про підписантів Договору.
Для підписання Кредитного договору відповідачем було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором VGDM відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що кредитодавець та позичальник досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір. 
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Доводи скарги про те, що відповідач не реєстрував електронний кабінет на сайті кредитодавця, не входив до нього, не надавав свої персональні дані, не подавав заявку на отримання кредиту, не оформлював кредитний договір з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та коштів у позику не отримував не підтверджені жодними доказами.
Навпаки, надані у кредит кошти в сумі 15800,00грн були перераховані відповідачу у спосіб, обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку, яка згідно з відповіддю АТ КБ «Приватбанк» від 07 грудня 2025року, наданою на виконання ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 жовтня 2025року, була емітована саме на ім`я ОСОБА_1 , що також підтверджується випискою по рахунку за період з 15 серпня 2023року по 20 серпня 2023року. 
У відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 07 грудня 2025року підтверджено також, що фінансовим номером ОСОБА_1 є номер телефону НОМЕР_2 . При цьому, саме цей номер телефону був зазначений у Кредитному договорі як номер телефону позичальника та на зазначений номер телефону направлявся одноразовий ідентифікатор для підписання Кредитного договору. 
Вказані докази у своїй сукупності є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами для підтвердження укладення між кредитодавцем та відповідачем правочину, а також отримання відповідачем від кредитодавця кредитних коштів. Правових підстав не приймати ці докази до уваги судом апеляційної інстанції не встановлено.
Вищевказане спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність доказів укладення кредитного договору.
Жодних доказів на спростування цих обставин відповідач суду не надав, як не надав і доказів, що звертався до суду з позовом про визнання Кредитного договору недійсним або до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій, не надав доказів щодо неналежності йому банківської картки, на яку було перераховано надані в позику кошти тощо.
Також, відповідачем не спростовано факт надання ним всіх особистих ідентифікуючих даних, його платіжної картки, без надання яких і відповідного підтвердження, ознайомлення з відповідними умовами та правилами отримання та повернення наданих у позику коштів, відповідний кредит не міг бути наданий.
Встановивши зазначені обставини у справі, можна дійти висновку, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді кредиту чи відсотків матеріали справи не містять.
Розглянувши викладене в апеляційній скарзі клопотання відповідача про зобов`язання позивача на підставі ч. 6 ст. 95 ЦПК України надати для дослідження оригінали електронних доказів, копії яких долучено до матеріалів справи, апеляційний суд вважає його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Підстав вважати, що надані позивачем копії Кредитного договору, платіжного доручення про переказ коштів позичальнику, договорів факторингу та платіжних інструкцій щодо оплати за відступлення прав вимоги не відповідають їх оригіналу у суду не має. Щодо витребування для огляду оригіналу укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та АТ «Сенс Банк» договору про організацію фінансових послуг слід зазначити, що правові підстави для витребування такого доказу відсутні, цей договір не стосується суті спору та не відноситься до предмету доказування у цій справі.
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором /частина перша статті 519 ЦК України/.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.
У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.
Так, з матеріалів справи вбачається, що Кредитний договір був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 15 серпня 2023року, натомість договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28 листопада 2018року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 і на момент укладення цього договору факторингу не було змоги ідентифікувати вимогу в майбутньому, фактично в Договорі факторингу від 28 листопада 2018року йдеться про те, що фактору відступаються всі можливі майбутні вимоги, які можуть виникнути у клієнта ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 
Тож з огляду на те, що був відсутній жодний зв`язок з конкретним зобов`язанням, у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018року.
На час укладення договору відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28 листопада 2018року сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Інформація про ОСОБА_1 як боржника надана у витягу з реєстру прав вимоги №255 від 24 жовтня 2023року, тобто через значний проміжок часу після укладення договору відступлення права вимоги.
Отже, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги 28 листопада 2018року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору.
Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не було передане цим товариством на підставі договору факторингу від 31 липня 2024року № 31/0724-01 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке в свою чергу не передало таке право позивачу ТОВ «Юніт Капітал».
Тож, ТОВ «Юніт Капітал» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від  ОСОБА_1 сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 15 серпня 2023року між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
На момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018року боргові зобов`язання за кредитним договором від 15 серпня 2023року ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору, на час укладення договору факторингу від 28 листопада 2018року.
Оскільки Договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018року укладено більш ніж за чотири роки до укладення 15 серпня 2023року Кредитного договору між позичальником  ОСОБА_1  та фактором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», то вірними є доводи апеляційної скарги про те, що позивач не набув прав первісного кредитора та не має права пред`являти свої вимоги до  ОСОБА_1 .
На момент вказаного факторингу не існувало жодного зобов`язання позичальника, та грошова вимога не існувала ані юридично, ані фактично.
Тож, встановивши, що Кредитним договором, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та  ОСОБА_1 15 серпня 2023року не порушуються права і законні інтереси ТОВ «Юніт Капітал», суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що останнє не має права вимагати від відповідача сплати заборгованості за вказаним вище кредитним договором.
Зважаючи на викладене, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що суду не надано доказів переходу до ТОВ «Юніт Капітал» права вимоги до відповідача за кредитним договором. 
Висновки суду першої інстанції про те, що позивач є належним кредитором та отримав дійсне право вимоги за кредитним договором від 15 серпня 2023року, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Твердження позивача про наявність доказів передання прав вимоги відповідно до реєстрів боржників та укладення додаткових угод, якими неодноразово продовжувався строк дії договорів факторингу, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки реєстри боржників та додаткові угоди самі по собі не свідчать про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника  ОСОБА_1 , а є додатками до договору та його невід`ємними частинами.
Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права відступлення права вимоги можливе лише щодо визначеної вимоги або такої, що може бути визначена.
На думку апеляційного суду наведені норми допускають «майбутню вимогу» та закон пов`язує це з тим, що така вимога має виникати з вже існуючого зобов`язального правовідношення.
Одночасно не можна розцінювати як індивідуалізацію вимоги у відповідному Реєстрі, оскільки в даному випадку йшла би мова про нове зобов`язання, яке ніяким чином не пов`язане із предметом договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018року предметом якого є відступлення в тому числі вимог, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), а не тільки тих вимог, які існували на момент укладення договору - на чому наполягав заявник.
Тому оскільки фактор сам не був кредитором на момент факторингу не існувало жодного правового зв`язку між учасниками спірних правовідносин - боржник ще не існував як сторона зобов`язання.
Та за наведених обставин, позивачем фактично створені умови за яких позичальник  ОСОБА_1  буде обмежений в захисті своїх прав за формальної наявності низки договорів факторингу.
При цьому суд враховує, що в самому Кредитному договорі не було жодного згадки про Договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018року чи будь-якого посилання на цей договір, та за таких умов договір факторингу не створює переходу прав за майбутнім кредитним договором.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Як зазначав Верховний Суд, стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Однак, позивач всупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України не надав суду достатніх доказів набуття права вимоги до відповідача за укладеним 15 серпня 2023рок кредитним договором, а тому слід дійти висновку про недоведення позовних вимог.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Встановивши наведені фактичні обставини у цій справі, від яких залежить правильне вирішення спору, застосовуючи положення вищенаведених норм права апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав неповну оцінку, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про задоволення позову.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції скасувати із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Приймаючи до уваги висновок суду про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, з позивача ТОВ «Юніт Капітал» на користь  ОСОБА_1  підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 633,60грн.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2026року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 633,60грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 20 травня 2026року.

Судді: