УХВАЛА
11 травня 2026 року 
м. Київ
справа №500/5519/25
адміністративне провадження № К/990/19896/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Васильєвої І. А.,
суддів -Бившевої Л. І. Ханової Р. Ф., 
перевіривши касаційну скаргу Приватного підприємства «Загір`я» на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2026 року у справі № 500/5519/25 за адміністративним позовом Приватного підприємства «Загір`я» до Головного управління ДПС у Тернопільській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - 
ВСТАНОВИВ:
До Верховного Суду 30.04.2026 надійшла касаційна скарга служби Приватного підприємства «Загір`я» на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2026 року у справі № 500/5519/25 про визнання протиправним та скасування рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних ГУ ДПС у Тернопільській області №13042881/41209752 від 03.07.2025р. про відмову у реєстрації податкової накладної №8 від 14.04.2025р. в Єдиному реєстрі податкових накладних
-зобов`язання ДПС України зареєструвати в ЄРПН податкову накладну №8 від 14.04.2025р.
Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року, залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2026 року, у задоволені позову відмовлено.
Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд приходить до висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження, виходячи з наступного.
Однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом (частина 3 статті 2 КАС України).
Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
За правилами пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Частиною 6 статті 12 КАС України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності. Такий перелік не є вичерпним. Відповідно до пункту 6 частини 6 статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує: для юридичних осіб - ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців - тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Пунктом 4 частини 4 статті 12 КАС України визначено перелік категорій справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження. Положення вказаної правової норми процесуального закону узгоджуються з приписами статті 257 КАС України.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині 4 цієї статті.
Суд першої інстанції, врахувавши вимоги статей 12, 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.
За таких обставин, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.
Суд касаційної інстанції відхиляє доводи скаржника на те, касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, з огляду на те, що заявником касаційної скарги не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розумінні та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що в доводах касаційної скарги скаржник визначив підставою касаційного оскарження п. 1 ч. 4 статті 328 КАС України з посиланням на те, що судами попередніх інстанцій застосовано норми права без урахування висновків, викладених в постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах, а саме: від 17.09.2020 року у справі № 810/2202/16, від 29.04.2021 року у справі № 810/3713/16, від 04.02.2021 року у справі № 818/1159/17, від 02.02.2021 у справі № 805/3956/18-а, від 08.04.2021 року у справі № 2140/1820/18, від 18.06.2021 року у справі № 824/999/18-а, від 12.02.2020 року у справі 813/3577/13-а, від 27 лютого 2020 року (справи № 813/7081/14, № 814/120/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 813/4079/15), від 10 вересня 2019 року (справа № 814/2412/17), від 02.04.2020 у справі № 160/93/19), від 13.08.2020 р. (справа № 520/4829/19), від 18.09.2023 у справі № 380/17494/21, від 14.12.2021 року у справі № 855/25/20, від 14.09.2021 у справі № 640/20599/19, від 23.04.2021 у справі № 440/2568/20, від 21.04.2021 у справі № 200/9979/19-а, але не виключно.
Однак колегія суддів звертає увагу, що як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, який є загальнодоступним для ознайомлення, суди попередні інстанцій, відмовляючи в задоволенні позову застосували до даних правовідносин висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 08.09.2025 у справі № 400/5939/24, від 29.07.2025 у справі №140/1998/24, від 13.02.2024 у справі справі № 240/5563/23, від 24.03.2025п у справі № 140/32696/23.
Зокрема, більш детальніше колегія суддів звертає увагу, що судами враховано вказані висновки Верховного Суду в контексті наступного:
- "висновки Верховного Суду у справі № 400/5939/24, які викладені у постанові від 08.09.2025 з аналогічним предметом оскарження. І судами зауважено, що за обставин справи № 400/5939/24, контролюючий орган, серед іншого, наполягав на тому, що платник податків не міг використовувати земельні ділянки для вирощення с/г продукції, яку реалізовував по спірних податкових накладних. Верховний Суд, задовольняючи касаційну скаргу контролюючого органу, зазначив, що у разі сумніву відповідача щодо використання позивачем у 2023 році земель у Донецькій та Харківській областях для вирощування соняшника, то висвітлення вказаних питань судом має значення для з`ясування дійсних обставин спірних правовідносин та встановлення їх впливає на правильність вирішення спору, тобто наявності підстав для реєстрації податкової накладної, складеної на операцію поставки соняшника.
Верховний Суд у цій постанові зауважив, що вимоги КАС України зобов`язують суд при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.
При цьому судами зазначено, що у цій же постанові Верховний Суд також зазначив, що приймаючи рішення про реєстрацію податкової накладної, контролюючий орган не повинен здійснювати повний аналіз господарських операцій позивача на предмет їх реальності. Проте з огляду на доводи відповідача про неможливість вирощення сільськогосподарських культур на земельних ділянках, які орендував позивач, оцінку яким не надали суду попередніх інстанцій, Верховний Суд зазначив, що «такий підхід побудований на поверхневому дослідженню матеріалів справи» і «суд касаційної інстанції не може не погодитись, що висвітлення вказаних питань має значення для з`ясування дійсних обставин спірних правовідносин».
В даному контексті судами попередніх інстанцій додатково зауважено, що: "суд враховує висновки Верховного Суду, що предметом розгляду є виключно стадія правильності та правомірності зупинення та відмови в реєстрації податкових накладних, а не реальність та товарність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, проте і на цій стадії платник податків має надати докази фактичної (фізичної) наявності продукції, яку реалізує, виписуючи видаткову та податкову накладну. 
Також, суди посилались висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 29.07.2025 у справі №140/1998/24, у відповідності до якого: "слід враховувати, що за правилами, що набрали чинності з 08 березня 2023 року, податковий орган наділений повноваженнями за наслідками аналізу наданих в порядку, передбаченому пунктом 4 Порядку № 520, пояснень і документів, повідомити такого платника податків про необхідність подання додаткових пояснень і документів, конкретизувавши їх перелік у Повідомленні. Отримавши таке Повідомлення, добросовісний платник податків на виконання запровадженого законодавцем з 08 березня 2023 року алгоритму взаємодії між контролюючим органом та платником податків для вирішення питання про реєстрацію ПН в ЄРПН або подає такі додаткові документи, або надає додаткові пояснення із обґрунтуванням причин неможливості їх надання чи необґрунтованості їх витребування. В свою чергу, ігнорування платником податків пропозиції контролюючого органу, викладеної в Повідомленні, є самостійною підставою для прояву негативної дискреції». Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 13.02.2024 у справі справа № 240/5563/23".
Також, судами враховано і те, що у постанові від 24.03.2025 у справі № 140/32696/23 Верховний Суд сформулював такий правовий висновок: якщо за результатами розгляду письмових пояснень та копій документів, наданих платником податків внаслідок отримання квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в ЄРПН, комісія регіонального рівня дійде висновку, що таких пояснень і документів недостатньо для підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, вона направляє платнику податків Повідомлення, в якому зазначає конкретний перелік документів та інформації, які слід надати. Протягом 5 робочих днів з дня, наступного за днем отримання Повідомлення, платник податків може скористатися правом на подання додаткових пояснень та копій документів згідно із змістом Повідомлення. Якщо платник податків не скористався таким правом, то комісія регіонального рівня приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в ЄРПН.
Оже. враховуючи усі вищенаведені рішення Верховного Суду, а аткож оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що Комісією ГУ ДПС у Тернопільській області з питань зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних правомірно прийнято рішення №13042881/41209752 від 03.07.2025 про відмову у реєстрації податкової накладної №8 від 14.04.2025.
Проте скаржником не обґрунтовано помилковість таких висновків судів попередніх інстанцій з посиланням на правові позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 12, 257, 328, 333, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства «Загір`я» на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2026 року у справі № 500/5519/25.
Копію цієї ухвали суду надіслати особі, яка подала касаційну скаргу, у порядку, визначеному статтею 251 КАС України. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Васильєва
Судді Л. І. Бившева
Р. Ф. Ханова