707/1559/26 
2/707/1343/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2026 року м. Черкаси 

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді – Морозова В.В.
за участю секретаря судового засідання  Швидкої І.О. 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК” про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в : 

Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Гребченко Р.А. в інтересах позивача ОСОБА_1 через систему “Електронний суд” звернувся до суду із вказаною позовною заявою до Акціонерного товариства “ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК” (місцезнаходження вул. Андріївська 4 оф. 301 м. Київ), в якій просить суд:
- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №9529 від 12.03.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" грошових коштів в загальній сумі 34989,51 грн;
- стягнути із АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" на користь ОСОБА_1 грошові кошти, які стягнуті за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною № 9529 від 12.03.2020 року в порядку повернення стягнутого.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис № 9529. Про існування зазначеного виконавчого напису та відкритого на його підставі виконавчого провадження позивач дізнався 02.08.2022 після отримання інформації від адвоката. До цього моменту позивач не отримував: вимог про сплату заборгованості, повідомлень про намір вчинити виконавчий напис, постанов про відкриття виконавчого провадження. Таким чином, позивач об`єктивно не знала і не могла знати про порушення свого права раніше. 
Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Згідно зі ст. 126 ЦПК України суд поновлює пропущений процесуальний строк, якщо визнає причини його пропуску поважними. Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного стану перебіг позовної давності продовжується на строк його дії. Таким чином позивач вважає, що строк звернення до суду з позовом про визнання виконавчого напису № 9529 від 12.03.2020 року таким, що не підлягає виконанню - не пропущений.
На офіційному сайті https://ern.minjust.gov.ua/pages/default.aspx Єдиного реєстру нотаріусів відсутня інформація про приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна. Також згідно відкритих відповідей на сайті https://dostup.org.ua "Доступ до правди" наказом Міністерства Юстиції України від 12.03.2021 року № 931/5 свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством Юстиції України 17.01.2008 року за № 6685 на ім`я ОСОБА_2 , анульовано. Таким чином у вказаної особи відсутня правосуб`єктність станом на момент звернення до суду. Крім того, виходячи з норм закону "Про нотаріат", у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача або відповідача. До того ж нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права й обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їхні права порушені нотаріальними діями (постанова КЦС ВС від 15.04.2020 року по справі № 474/106/18). Тому підстави для залучення у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса, яким було вчинено оскаржуваний виконавчий напис, відсутні. З аналогічних підстав позивач не вбачає підстав для залучення до участі у розгляді справи у якості третьої особи приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клітченко Оксани Анатоліївни. Метою виконавчого провадження, яке у даному випадку є законодавчо визначним механізмом примусового виконанням оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, який проводиться приватним виконавцем на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження", іншими законами та нормативно правовими актами.
На примусовому виконанні у приватного виконавця Клітченко О.А. перебуває ВП №61674483 з примусового виконання виконавчого напису №9529 від 12.03.2020, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з позивача на користь АТ"ПУМБ" заборгованості в розмірі 34 989,51 грн.
Номер запису в реєстрі: № 9529, дата вчинення: 12.03.2020 року, місце вчинення: місто Київ, Україна. Нотаріус: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна. Стягувач: Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк", код ЄДРПОУ: 14282829. Боржник: ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ід код: НОМЕР_1 . Підстава: кредитний договір № 2001091795701 від 01.08.2018 року. Період стягнення заборгованості: з 30.05.2019 по 18.12.2019. Загальна сума до стягнення: 34 989,51 грн. Документи подані приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксані Анатоліївні. 4.2 Оскаржуваний виконавчий напис № 9529 від 12.03.2020 вчинено за кредитним договором № 2001091795701 від 01.08.2018 року, який не є нотаріально посвідченим.
Виконавчий напис нотаріуса № 9529 від 12.03.2020 вчинений приватним нотаріусом на підставі ст. 87-91 Закону України "Про нотаріат", та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172.
Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 12.03.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, а отже оскаржуваний виконавчий напис є незаконним та підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги задоволенню. Отже, на нашу думку, виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, а тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню.
У матеріалах справи відсутні дані про належне повідомлення боржника про вимогу щодо усунення порушення зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №645/1979/15-ц сформульовано правовий висновок: як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення боржника про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Нарахована сума не може вважатися безспірною, оскільки у виконавчій справі відсутній детальний помісячний розрахунок, який би підтверджував відповідність вказаної у написі суми (34989,51 грн) фактичним умовам договору та здійсненим платежам. З наявних документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення напису боржник мав безспірну заборгованість саме перед цим стягувачем та чи відповідає її розмір дійсності. Судом не встановлено факту отримання позивачем вимоги про наявність заборгованості, яка була надана нотаріусу. Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, не витребував від стягувача додаткових документів та вчинив нотаріальну дію у порушення норм ст. 88 Закону України "Про нотаріат" та Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій. З огляду на викладене, виконавчий напис від 12.03.2020 має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.
Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.
Ухвалою судді Морозова В.В. від 21.04.2026 року про відкриття провадження у справі вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 26.05.2026 року; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву; встановлено позивачу триденний термін з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання до суду відповіді на відзив, а відповідачу – триденний термін з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечень щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів. 
Від відповідача Акціонерного товариства “ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК” пояснення по суті справи, заперечення чи клопотання, відзив на позовну заяву до суду не надходили, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштової кореспонденції. 
Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Аналогічні правила та умови вчинення нотаріусами виконавчого напису містить також і Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Водночас цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави для наступних висновків.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Отже, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Наведені висновки суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц.
Судом встановлено, що 12.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №9529, яким стягнуто із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" заборгованість за кредитним договором № 2001091795701 від 01.08.2018 року, за період з 01.08.2018 року по 18.12.2019 року у розмірі 34 739 грн 51 коп. 
За вчинення даного виконавчого напису з позивача стягнено плату в розмірі 250 грн 00 коп. 
Згідно інформації про виконавче провадження № 61674483 від 11.04.2026 року, постановою приватного виконавця м. Київ Клітченко О.А. від 31.03.2020 року на підставі вищевказаного виконавчого напису відкрито виконавче провадження № 61674483 з виконання виконавчого напису № 9529 від 12.03.2020, який видано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" заборгованості у розмірі 34 989 грн 51 коп. на підставі заяви стягувача АТ “ПУМБ” від 30.03.2020 р. № 144490.
Постановами приватного виконавця м. Київ Клітченко О.А. від 31.03.2020 року у ВП № 68845742 з боржниці ОСОБА_1 стягнуто основну винагороду приватного виконавця та витрати виконавчого провадження. 
Постановою приватного виконавця м. Київ Клітченко О.А. від 31.03.2020 року у ВП № 68845742 звернено стягнення на кошти на рахунок боржниці ОСОБА_1 . Сума звернення стягнення 38 888 грн 46 коп. 
06.04.2020 року постановою приватного виконавця м. Київ Клітченко О.А. від 31.03.2020 року у ВП № 68845742 виконавчий лист передано на виконання до ПП “АГРОСЕРВІС-ПЛЮС-Ц”, так як встановлено, що божниця отримує дохід у ПП “АГРОСЕРВІС-ПЛЮС-Ц”.
Листом № 115670/ПІ-І-3346/37.5 від 07.12.2022 Міністерство юстиції України повідомило, що наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2021 № 931/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату № 5 від 19.02.2021 на підставі підпункту "е" пункту 2 частини першої статті 12 Закону України "Про нотаріат", а саме у зв`язку з неодноразовими порушеннями нотаріусом законодавства при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішеннями судів, що завдало шкоди фізичним та юридичним особам, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 17.01.2008 за № 6685 на ім`я ОСОБА_2 , анульовано (копія наказу додається). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 30, статті 301 Закону та на підставі вищезазначеного наказу Міністерства юстиції України наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15.03.2021 № 280/6 діяльність приватного нотаріуса ОСОБА_2 припинена з 15.03.2021.
За змістом положень ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).
У свою чергу, аналізуючи спірні правовідносини, є підстави стверджувати, що єдиною підставою виникнення боргових правовідносин між сторонами відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України міг бути кредитний договір №2001091795701, сторонами якого є ПАТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК", правонаступником якого є АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК", та позивач ОСОБА_1 . Натомість на доведення факту укладення такого договору та його нотаріального посвідчення відповідачем суду докази не надані.
Відповідачем всупереч вимог ст. 12, 81 ЦПК України не було надано суду належних, допустимих, достовірних доказів на підтвердження факту існування безспірної заборгованості позивача перед АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК", за наявності якої було б можливим вчинення оспорюваного виконавчого напису.
Також суд ураховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині: зокрема, пункт 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості".
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21) висловила правовий висновок, відповідно до якого у зв`язку із визнанням у судовому порядку незаконною та нечинною в частині постанову № 662, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. А порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
За таких обставин, аналізуючи наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 9529, вчиненого 12.03.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С.
Ураховуючи викладені обставини, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині позову є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів, які стягнуті за виконавчим написом судом установлено таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.
Зі змісту ст. 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.
Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Аналізу ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).
Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.
Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.
Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.
Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).
Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст. 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.
Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.
З урахуванням цього, факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів відповідно до ст. 1212 ЦК України. Такого висновку дійшли ВП ВС у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц і КЦС ВС у постанові від 8 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, які підлягають врахуванню судом під час ухвалення рішення.
Оскільки позивачем як при зверненні до суду з позовною заявою, так і на момент розгляду справи по суті не надано доказів, які б свідчили про суму коштів, які стягнуто на користь відповідача за виконавчим написом, а також не заявлено клопотань про витребування вказаної внформації, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині. 
Порядок розподіл судових витрат регламентовано статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
З урахуванням наведеного судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви до суду в сумі 1064 грн 96 коп. (0,8 від 1331 грн 20 коп., оскільки позивач зверталась до суду через систему “Електронний суд”), від сплати якого позивач була звільнена на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», підлягають стягненню з відповідача на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись статтями 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК” про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню – задовольнити частково.
Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, № 9529 від 12.03.2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства “ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК” заборгованості у розмірі 34 739 грн 51 коп.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити. 
Стягнути з Акціонерного товариства “ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК” на користь держави судовий збір в сумі 1064 грн 96 коп. 
Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за вебадресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Сторони:
Позивач  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Акціонерне товариство “ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК” код ЄДРПОУ 14282829, місцезнаходження за адресою: вул. Андріївська 4 оф. 301 м. Київ. 

Суддя:   В.  В.  Морозов