ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/10134/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В., 
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.01.2026 року (суддя Мінаєва К.В., м. Запоріжжя, повний текст рішення виготовлено 30.01.2026 року) у адміністративній справі №280/10134/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання зарахувати до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років певний період роботи, призначити пенсію за вислугу, суд –

в с т а н о в и в:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі по тексту – відповідач), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 05.11.2025 року №084650012314 про відмову їй у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з відсутністю необхідної кількості спеціального стажу за вислугою років станом на 11.10.2017 року; зобов`язати відповідача зарахувати їй до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи з 18.10.1989 року по 05.07.1991 року та призначити їй з 29.10.2025 року пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30.01.026 року позовні вимоги задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 05.11.2025 року №084650012314 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи з 18.10.1989 року по 05.07.1991 року, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.10.2025 року про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням викладених у цьому рішенні висновків суду.
З рішенням суду першої інстанції не погодилося Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення суду. яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтувало тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначив, що ОСОБА_1 29.10.2025 року звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та за принципом екстериторіальності 05.11.202 року Головним управлінням Пенсійного фонду в Івано-Франківській області було розглянуто заяву ОСОБА_1 та рішенням №084650012314 було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу; страховий стаж ОСОБА_1 становить 37 років 10 місяців 22 дні; стаж за вислугу років на 11.10.2017 року – 26 років 02 місяці 08 днів. Період роботи з 18.10.1989 року по 05.07.1991 року не зараховано до стажу роботи за вислугу років згідно довідки №310 від 27.10.2025 року, оскільки даний період не підтверджено записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.09.1983 року. Згідно уточнюючої довідки КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради від 27.10.2025 року №310, ОСОБА_1 працювала в 5-їй міській клінічній лікарні швидкої медичної допомог мім. ХХІV з`їзду КПРС» м. Запоріжжя: з 18.10.1989 року на 0,5 ставки (студент 5 курсу ЗМІ) на посаді медичної сестри кардіологічного відділення (наказ від 18.10.199 року №421) з 05.07.1991 року – звільнена за власним бажанням ст.38 КЗпП України (наказ від 04.07.1991 року №232); до довідки надано копії наказів. Апелянт зазначив, що в ей період ОСОБА_1 навчалася на стаціонарі Запорізького медичного інституту, який зарахований до страхового стажу. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що 29.10.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до вебпорталу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років. За результатами розгляду поданої ОСОБА_1 заяви та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області було прийнято рішення від 05.11.2025 року №084650012314, яким відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з відсутністю необхідної кількості спеціального стажу за вислугою років станом на 11.10.2017 року; період роботи з 18.10.1989 року по 05.07.1991 року, не враховано до стажу роботи за вислугу років згідно довідки №310 від 27.10.2025 року, оскільки даний період не підтверджено записами трудової книжки. Суд врахував, що трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 01.09.1983 року не містить відомостей про її трудову діяльність в період з 18.10.1989 року по 05.07.1991 року. На підтвердження виконання роботи ОСОБА_1 у вказаний період до пенсійного органу нею було надано уточнюючу довідку Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради від 27.10.2025 року №310, яка містить відомості про те, що ОСОБА_1 дійсно працювала в « 5-їй міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги ім. XXІV з`їзду КПРС» міста Запоріжжя: з 18.10.1989 року на 0,5 ставки (студент 5 курсу ЗМІ) на посаді медичної сестри кардіологічного відділення (наказ №421 від 18.10.1989 року); 05.07.1991 року звільнена за власним бажанням ст.38 КЗпП України (наказ №232 від 04.07.1991 року); до довідки від 27.10.2025 року №310 долучено виписки з наказу №421 від 18.10.1989 року про зарахування студентки 5 курсу ЗМІ ОСОБА_1 з 18.10.1989 року на 0,54 ставки на посаду медичної сестри кардіологічного відділення, а також з наказу від 04.07.1991 року №232 про звільнення медсестри (студентки кардіологічного відділення ОСОБА_1 за ст.38 КЗпП України (за власним бажанням) 05.07.1991 року. За змістом довідки Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради від 27.10.2025 року №310 про перейменування установи на підставі рішення міськвиконкому №349 від 27.08.1974 року « 5-а міська лікарня» об`єднана з міською станцією швидкої медичної допомоги з 01.09.1974 року та перейменована у « 5-ту міську клінічну лікарню швидкої медичної допомоги ім. XXIV з`їзду КПРС». На підставі наказу міського відділу охорони здоров`я № 155 від 26.08.1992року « 5-я міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги імені XXIV з`їзду КПРС» перейменована у «Запорізький Центр екстремальної медицини та швидкої допомоги». На підставі наказу Управління охорони здоров`я Запорізької обласної держадміністрації № 472 від 09.11.2001 року та рішення Запорізької міської ради №38 від 26.12.2001 року «Запорізький Центр екстремальної медицини та швидкої допомоги» перейменовано на Комунальну установу «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя». На підставі рішення Запорізької міської ради від 19.12.2018 року №73, Комунальна установа «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя» перетворена у Комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради з 04.04.2019 року. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції керувався статтями 2, 51, 52, п. е ст.55, ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; пунктами 2-1, 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; Законом України від 02.03.2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (набув чинності з 01.04.2015 року; Законом України від 24.12.2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»; Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 року №2-р/2019; Законом України від 03.10.2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» ; пунктами 1, 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 12.08.1993 року №637 та прийшов до висновку про те, що якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Суд вважав, що з наданих ОСОБА_1 документів на підтвердження трудової діяльності у період з 18.10.1989 року по 05.07.1991 року можливо встановити факт її працевлаштування на посаду медичної сестри кардіологічного відділення в « 5-їй міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги ім. XXІV з`їзду КПРС», у зв`язку з чим вказаний період роботи підлягає зарахуванню до спеціального стажу ОСОБА_1 як працівника охорони здоров`я. Суд вважав належним способом захисту порушених прав ОСОБА_1 є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.10.2025 року щодо призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням викладених у цьому рішенні висновків суду, із зарахуванням до спеціального стажу періоду її роботи з 18.10.1989 року по 05.07.1991 року.
Матеріалами справи встановлено, що 29.10.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до вебпорталу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівнику охорони здоров`я.
Встановлено, що за принципом екстериторіальності 05.11.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області було розглянуто заяву ОСОБА_1 та рішенням №084650012314 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з відсутністю необхідної кількості спеціального стажу за вислугою років станом на 11.10.2017 року; до страхового стажу зараховано всі періоди роботи з врахуванням даних, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка Форми ОК-5); період роботи з 18.10.1989 року по 05.07.1991 року, не враховано до стажу роботи за вислугу років згідно довідки №310 від 27.10.2025 року, оскільки даний період не підтверджено записами трудової книжки. 
Як вбачається трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 01.09.1983 року не містить відомостей про її трудову діяльність в період з 18.10.1989 року по 05.07.1991 року, однак, на підтвердження виконання роботи ОСОБА_1 у вказаний період до пенсійного органу надала уточнюючу довідку Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради від 27.10.2025 року №310, яка містить відомості про те, що ОСОБА_1 дійсно працювала в « 5-їй міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги ім. XXІV з`їзду КПРС» міста Запоріжжя: з 18.10.1989 року на 0,5 ставки (студент 5 курсу ЗМІ) на посаді медичної сестри кардіологічного відділення (наказ .№421 від 18.10.1989 року); 05.07.1991 року звільнена за власним бажанням ст.38 КЗпП України (наказ №232 від 04.07.1991 року). До довідки від 27.10.2025 року №310 долучено виписки з наказу №421 від 18.10.1989 року про зарахування студентки 5 курсу ЗМІ ОСОБА_1 з 18.10.1989 року на 0,54 ставки на посаду медичної сестри кардіологічного відділення, а також з наказу від 04.07.1991 року №232 про звільнення медсестри (студентки кардіологічного відділення ОСОБА_1 за ст.38 КЗпП України (за власним бажанням) 05.07.1991 року. Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради від 27.10.2025 року №310 про перейменування установи на підставі рішення міськвиконкому №349 від 27.08.1974 року « 5-а міська лікарня» об`єднана з міською станцією швидкої медичної допомоги з 01.09.1974 року та перейменована у « 5-ту міську клінічну лікарню швидкої медичної допомоги ім. XXIV з`їзду КПРС». На підставі наказу міського відділу охорони здоров`я №155 від 26.08.1992 року « 5-я міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги імені XXIV з`їзду КПРС» перейменована у «Запорізький Центр екстремальної медицини та швидкої допомоги». На підставі наказу Управління охорони здоров`я Запорізької обласної держадміністрації №472 від 09.11.2001 року та рішення Запорізької міської ради №38 від 26.12.2001 року «Запорізький Центр екстремальної медицини та швидкої допомоги» перейменовано на Комунальну установу «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя». На підставі рішення Запорізької міської ради від 19.12.2018 року №73, Комунальна установа «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя» перетворена у Комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради з 04.04.2019 року.
Відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній до 01.04.2015 року) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Законом України від 02.03.2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (набув чинності з 01.04.2015 року), п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було викладено в іншій редакції, згідно з якою право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. Законом України від 24.12.2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01 січня 2016 року також було внесено зміни, згідно яких право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року.
Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 року №2-р/2019 визнано неконституційними положення п. «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, Законом №911-VIII.
Згідно з п.2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до пунктів 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналізуючи докази у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надані ОСОБА_1 документи підтверджують, що вона у період з 18.10.1989 року по 05.07.1991 року працювала на посаді медичної сестри кардіологічного відділення в « 5-їй міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги ім. XXІV з`їзду КПРС», у зв`язку з чим вказаний період роботи підлягає зарахуванню до спеціального стажу ОСОБА_1 як працівника охорони здоров`я.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322 КАС України, суд – 

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області – залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.01.2026 року у адміністративній справі №280/10134/25 – залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку статей 328, 329 КАС України. 

Головуючий - суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова