24.04.2026

Справа №720/3201/25
Провадження №2-а/720/60/25

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 квітня 2026 року Новоселицький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді Павлінчука С.С. 
з участю секретаря Політнічук Л.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Новоселиця адміністративний позов ОСОБА_1 до УПП в Чернівецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з вимогою про скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.121 ч.8 КУпАП посилаючись на те, що він порушення за обставин зазначених у постанові не здійснював. 
В судове засідання позивач не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на законність винесеної відносно позивача постанови про притягнення останнього до адміністративної відповідальності.
Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом встановлено, що 26.11.2025 року о 10 годині 26 хвилин інспектором 2 взводу 1 роти УПП в Чернівецькій області Лукащуком Миколою Ігоровичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6225113 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.121 ч.8 КУпАП. Порушення полягало в тому, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом особистого користування тимчасово введеного на митну територію України, який безпосередньо не ввозив транспортний засіб на митну територію України, чим порушив А46904000. 
Відповідно до ч.8 ст.121 КУпАП передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.
За своїм змістом ч.8 ст.121 КУпАП є бланкетною нормою, тобто такою, що не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність, а тому у протоколі про адміністративне правопорушення має бути зазначена відповідна стаття певного нормативного акту (частина, пункт) та має бути викладено її/їх зміст.
На підставі ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Тобто, процесуальний обов`язок доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності покладено на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень.
Однак, інспектором поліції під час винесення оскаржуваної постанови не зазначено, яку саме частину, пункт статті Митного кодексу України було порушено позивачем та не викладено в фабулі протоколу, зміст конкретного положення Митного кодексу України, що ставиться позивачу у порушення.
Таким чином, в постанові серії ЕНА №6225113 від 26.11.2025 року не конкретизована об`єктивна сторона правопорушення, за яке притягується ОСОБА_1 , оскільки Митний кодекс України охоплює багато порушень.
Суд зазначає, що особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України встановлені ст.380 Митного кодексу України.
Не зазначення у постанові норм відповідного закону чи підзаконного акту, порушенні вимог якого інкримінується особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, позбавляє її можливості ефективного захисту від пред`явленого обвинувачення, тобто, є порушенням права на захист.
Крім того, відсутність в оскаржуваній постанові необхідного посилання на конкретну частину статті Митного кодексу України, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП прямо суперечить принципу правової визначеності закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ п. 109 рішення від 13.12.2001 у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99; п. 54 рішення від 23.09.1998 у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».
Зокрема, ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).
Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений її зміст має відповідати вимогам, визначеним ст.283 КУпАП.
Сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, за відсутності зафіксованого факту події правопорушення, не є беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення особою, яка притягається до відповідальності, оскільки постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Враховуючи наведене, постанову у справі про адміністративне правопорушення суд не може визнати належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом вчинення позивачем адміністративних правопорушень, що відповідає позиції Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року в справі №177/525/17.
Стаття 62 Конституції України закріплює принцип невинуватості особи та орієнтує на те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Приймаючи рішення, суду необхідно керуватись п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Враховуючи те, що постановою відповідача серії ЕНА №6225113 від 26.11.2025 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.121 ч.8 КУпАП, то вказану постанову слід скасувати, а провадження по справі закрити.
Керуючись ст.286 КАС України, на підставі ст.ст.241, 242, 246 КАС України, ст.287 КУпАП суд,
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Скасувати постанову інспектора 2 взводу 1 роти УПП в Чернівецькій області Лукащука Миколи Ігоровича про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №6225113 від 26.11.2025 року відносно ОСОБА_1 за ст.121 ч.8 КУпАП.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: