Справа №335/5896/24
Провадження №2/333/875/26
РІШЕННЯ
Іменем України
09 червня 2026 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого – судді Тучкова С.С., за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., представника позивача Ільїнової І.В., представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справи №335/5896/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 3 % річних, інфляційних збитків, - 
В С Т А Н О В И В:
28 травня 2024 року позивач ТОВ «Дебт Форс» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 3 % річних, інфляційних збитків у відповідності до ст. 625 ЦК України у розмірі 52033,47 грн і судових витрат. В обґрунтування позову зазначено, що між позичальником ОСОБА_2 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (банк) 23.06.2006 року був укладений Кредитний договір №014/17-02/4078-50 ,за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 39660,00 дол. США зі сплатою 11 % річних. 10.10.2012 року рішенням Апеляційного суду Запорізької області по справі №2-2818/11, провадження №22-4958/22, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 494611,82 грн. заборгованості за кредитним договором №014/17-02/4078-50 та 1700,00 грн. судового збору. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2020 року стягувача у справі №2-2818/11 було замінено на ТОВ «Вердикт Капітал». 22.02.2023 року було укладено договір про відступлення прав вимоги №22-02/23, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Кампсіс Лігал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором №014/17-02/4078-50. 26.05.2023 року було укладено договір про відступлення прав вимоги №26-05/23, відповідно до якого ТОВ «Кампсіс Лігал» відступило на користь ТОВ «Дебт Форс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором №014/17-02/4078-50. Загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом, що станом на 30.04.2024 року, відповідно до розрахунку заборгованості, який позивач додає до цієї позовної заяви, становить 52033,47 грн, з яких: нараховані 3% річних – 12155,25 грн.; втрати від інфляції – 39878,22 грн. На підставі вищезазначеного позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на його користь 3% та інфляційні втрати по договору 014/17-02/4078-50 від 23.06.2006 року у розмірі 52033,47 грн. у солідарному порядку, а також витрати на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі: 3028,00 грн.
09 липня 2024 року Вознесенівським (Орджонікідзевським) районним судом м.Запоріжжя ухвалено заочне рішення, відповідно до якого позов задоволено у повному обсязі. 
07 липня 2025 року ухвалою Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя заочне рішення від 09.07.2024 року у цивільній справі скасовано, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
07 жовтня 2025 року до Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшла цивільна справа №335/5896/24 з Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя за підсудністю на підставі ухвали суду від 22.08.2025 року.
08 жовтня 2025 року ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя цивільну справу №335/5896/24 прийнято до провадження, призначено відкрите судове засідання для розгляду справи по суті.
22 жовтня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Трібусяна О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що позивач просить стягнути з відповідачів 3% річних, інфляційних збитків за невиконання грошового зобов`язання за договором кредиту № 014/17-02/4078-50 від 23.06.2006 р. При цьому, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2009 р. у справі № 2-3353/2009 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/17-02/4078-50 від 23.06.2006 р. було звернуте стягнення на предмет іпотеки. А як вбачається з Акту № 38/5 від 23.06.2011 р. предмет іпотеки було реалізовано та погашено заборгованість ОСОБА_2 перед ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ «Дебт Форс». За таких обставин, заборгованість за кредитним договором №014/17-02/4078-50 від 23.06.2006 р. була погашена за рахунок предмету іпотеки. Зазначені обставини були також встановлені рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12.08.2022 у справі № 333/279/22 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Так, відповідно до висновків Комунарського районного суду м. Запоріжжя у вказаному рішенні заборгованість за кредитним договором № 014/17-02/4078-50 від 23.06.2006 була погашена за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі. ТОВ «Дебт Форс» є правонаступником ТОВ «Вердикт Капітал». Оскільки зобов`язання за кредитним договором № 014/17-02/4078-50 від 23.06.2006 року були припинені внаслідок їх виконання стягнення 3% річних та інфляційних збитків є неправомірним. Відповідно до правової позиції Верховного Суду стягнення неустойки є самостійною мірою цивільно-правової відповідальності, тому на неї не можуть нараховуватись проценти річних, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України. Позивач здійснює нарахування 3% річних та інфляційних збитків на суму, стягнуту рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 10.12.2012 року у справі № 22-4958/12. Відповідно до зазначеного рішення апеляційного суду з відповідачів було стягнуто на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пеню за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за користування кредитом. За таких обставин, нарахування 3% річних та інфляційних збитків на суму пені, яка є неустойкою, є протиправним. Крім того, відповідно до кредитного договору № 014/17-02/4078-50 від 23.06.2006 р. граничний строк погашення кредиту встановлений до 22.06.2026 р. В той же час, як було встановлено судом, рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 12.11.2009 р. у справі № 2-3353/2009 р. в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 014/17-02/4078-50 від 23.06.2006 р. було звернуте стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги (постанова Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 310/11534/13-ц). Тобто, право вимоги у ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Дебт Форс» виникло у 2009 р. З позовом по цієї справі позивач звернувся до суду тільки 28.05.2024 року, з пропуском встановленого строку позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи, банк та позивач, як правонаступник банку, маючи статус кредитора, не реалізували своїх прав на звернення у встановлені законом строки до примусового виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості за кредитом, втратили своє право вимоги на примусове виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором та рішенням суду, у зв`язку з чим зобов`язання відповідача є задавненим та набуло характеру натурального зобов`язання. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Відповідачі, будучи своєчасно і належним чином повідомленими судом про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Відповідачка ОСОБА_3 надала до суду заяву, в якій просила суд розглядати справи за її відсутності, проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву відповідача ОСОБА_2 .
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Трібусян О.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов таких висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 
23 червня 2006 року між позичальником ОСОБА_2 (позичальник) та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (банк) був укладений кредитний договір № 014/17-02/4078-50, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 39660,00 дол. США зі сплатою 11 % річних.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2009 р. у справі № 2-3353/2009 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/17-02/4078-50 від 23.06.2006 р. було звернуте стягнення на предмет іпотеки. 
10 жовтня 2012 року рішенням Апеляційного суду Запорізької області по справі №2-2818/11, провадження №22-4958/22, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 494611,82 грн. заборгованості за кредитним договором № 014/17-02/4078-50 та 1700,00 грн. судового збору.
Відповідно до зазначеного рішення Апеляційного суду Запорізької області з відповідачів було стягнуто на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пеню у розмірі 494611,82 грн. за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за користування кредитом.
Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13.11.2020 року стягувача у справі №2-2818/11 було замінено на ТОВ «Вердикт Капітал».
Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12.08.2022 у справі №333/279/22 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 12285, вчинений 26.10.2021 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» (ЄДРПОУ 36799749) заборгованості за кредитним договором №014/17-02/4078-50 від 23.06.2006 року та плати за його вчинення на загальну суму 860616 грн. 36 коп.
22 лютого 2023 року було укладено договір про відступлення прав вимоги №22-02/23, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Кампсіс Лігал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором №014/17-02/4078-50.
26 травня 2023 року було укладено договір про відступлення прав вимоги №26-05/23, відповідно до якого ТОВ «Кампсіс Лігал» відступило на користь ТОВ «Дебт Форс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором №014/17-02/4078-50.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За змістом цієї норми зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Такі висновки викладено у постановах Великої палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15 (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15 (провадження № 14-16цс18).
У главі 50 ЦК України визначено підстави припинення зобов`язання, а в частині першій статті 598 цієї глави обумовлено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання визначені, зокрема, в статтях 599, 600, 601, 604-609 ЦК України.
За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18).
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) здійснив тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України та дійшов висновку про те, що:
- натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном;
- конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;
- кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.
У постанові від 11 лютого 2026 року у справі № 754/511/23 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зобов`язання зі сплати боргу, яке засвідчене судовим рішенням про його примусове стягнення, строк пред`явлення виконання за яким пропущено і в поновленні такого строку суд відмовив, а можливість його виконання втрачена, не може вважатися припиненим у матеріально-правовому сенсі. Тобто таке зобов`язання вважається тим зобов`язанням, вимоги за яким хоч і позбавлені примусового захисту, проте їх добровільне виконання визнається належним. У такому випадку до відповідних грошових вимог (щодо яких вичерпана можливість стягнення в примусовому порядку згідно з рішенням) не можна застосовувати правила ч. 2 ст. 625 ЦК України.
У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачів 3% річних, інфляційних збитків за невиконання грошового зобов`язання за договором кредиту № 014/17-02/4078-50 від 23.06.2006 р. на суму – 494611,82 гривень, стягнуту рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 10.12.2012 року у справі № 22-4958/12. При цьому відповідно до зазначеного рішення з відповідачів було стягнуто на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пеню за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за користування кредитом. 
Інфляційні втрати та 3 % річних є особливою мірою відповідальності саме за прострочення грошового зобов`язання і на пеню не нараховується, оскільки пеня сама по собі є видом відповідальності за порушення зобов`язання, а не основним грошових зобов`язанням. 
Крім того, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2009 р. у справі № 2-3353/2009 за позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/17-02/4078-50 від 23.06.2006 р. було звернуте стягнення на предмет іпотеки. Згідно з Актом № 38/5 від 23.06.2011 р. предмет іпотеки було реалізовано та погашено заборгованість ОСОБА_2 перед ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ «Дебт Форс». А рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12.08.2022 у справі №333/279/22 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 12285, вчинений 26.10.2021 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Сазоновою О.М., про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» (ЄДРПОУ 36799749) заборгованості за кредитним договором №014/17-02/4078-50 від 23.06.2006 року та плати за його вчинення на загальну суму 860616 грн. 36 коп.
Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Згідно з приписами ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 512, 526, 530, 610, 612, 625, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (код ЄДРПОУ 43577608, місцезнаходження: 02121, місто Київ, Харківське шосе, будинок 201/203, літера 2А, офіс 602) до ОСОБА_2 (РНОКПП – НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП – НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) про стягнення 3 % річних, інфляційних збитків – відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складене 09 червня 2026 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя            С.С. Тучков