Справа № 472/9/26
Провадження №2/472/5/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2026 року с-ще Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі: 
головуючого – судді - Тустановського А.О.,
за участю секретаря - Маслюк А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Миколаївській області до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу внаслідок вчинення адміністративного правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

08 січня 2026 року до суду надійшла позовна заява Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Миколаївській області до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу внаслідок вчинення адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування позову представник зазначив, що постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20.11.2024 року у справі № 945/2236/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП. Постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20.11.2024 року у справі № 945/2235/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП.
Вказав, що 10.09.2024 року близько 18:30 год ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 , знаходячись на водосховищі річки Березань, поблизу с. Червоне Поле Миколаївського району Миколаївської області, за відсутності законного дозволу на зайняття рибним добувним промислом, здійснили незаконний вилов водних біоресурсів, а саме: тарані у кількості 24 особини, карася сріблястого у кількості 3 особини, із застосуванням забороненого знаряддя лову - риболовного бредня у кількості 1 одиниці із параметрами: L = 25 м; h = 1,5 м; а = 20 мм, чим грубо порушили вимоги підпункту 1 пункту 1 Розділу IV Правил любительського рибальства, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 19.09.2022 року за №700, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 16 листопада 2022 року за №1412/38748, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 4 ст. 85 КУпАП, в результаті чого своїми протиправними діями заподіяли матеріальну шкоду рибним запасам України.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 10.09.2024 року о 18:30 год були виявлені на місці вчинення даного правопорушення працівниками відділу охорони водних біоресурсів “Рибоохоронний патруль” Управління Державного агентства з розвитку меліорації та рибного господарства у Миколаївській області, в зв`язку з чим головним державним інспектором відділу охорони водних біоресурсів Миколаївського рибоохоронного патруля Верлатим Д.Б. були складені відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення №000127/340 від 10.09.2024 року за ч. 4 ст. 85 КУпАП та відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення №000128/341 від 10.09.2024 року за ч. 4 ст. 85 КУпАП.
У позові зазначив, що вказаними протиправними діями відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заподіяли збитки рибному господарству на суму 42 279,00 грн, розраховану відповідно до такс, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.09.2023 року за №1042 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів». Вказана сума шкоди, заподіяна рибним запасам України, відповідачами в добровільному порядку не відшкодована, як наслідок, інтереси держави не поновлено.
У зв`язку із неможливістю врегулювання даного спору у позасудовому порядку, позивач звернувся в суд з цим позовом.
Ухвалою суду від 16 січня 2026 року відкрито провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
30 березня 2026 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказує, що відповідач ОСОБА_1 вказані позовні вимоги не визнає, і зазначає, що він дійсно разом з ОСОБА_2 перебував 10.09.2024 року на водосховищі р. Березань, поблизу с. Червоне Поле Миколаївського р-ну Миколаївської області, але рибу не ловив, а лише був присутнім. Рибу ловив ОСОБА_2 , якому він дав своє знаряддя лову – рибальський бредень. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що коли ОСОБА_2 ще навіть не витягнув бредень, прибули працівники поліції та рибінспектор. Витягнувши бредень, ними було виявлено рибу: мальок тарані - 24 шт. та мальок карася сріблястого - 3 шт. Перерахувавши вказану рибу, її було відпущено до водосховища. Тобто, ніякої шкоди навколишньому середовищу та рибним запасам України заподіяно не було, просив суд відмовити в задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди та викликати в судове засідання свідка ОСОБА_4 для підтвердження вказаних обставин у відзиві.
21.04.2026 року на адресу суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому представник ОСОБА_3 зазначає, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 000127/340 від 10.09.2024 року, складеного головним інспектором Верлатим Д.Б., вказані «біоресурси» було вилучено працівниками поліції ВП № 5 Миколаївського ГУ, але матеріали вказаного акту вилучення не містять, як і не містять акту прийому-передачі на відповідальне зберігання посадовим особам Миколаївського рибоохоронного патруля. Крім того, опис об`єктів лову від 10.09.2024 року та опис-оцінка знарядь лову від 10.09.2024 року також складено за відсутності відповідача ОСОБА_1 , так як вказані документи містять підписи від імені ОСОБА_1 , які виконано не ним.
03.07.2026 року на адресу суду було направлено заперечення на відповідь на відзив представником позивача ОСОБА_5 , в якому зазначила, що твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що він не здійснював безпосередньо незаконний вилов водних біоресурсів, а лише був присутнім при цьому, не відповідають дійсності, оскільки відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії МК № 000127/340 від 10.09.2024 року відносно ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, у графі «Пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення», відповідачем власноручно зазначено: «Я, ОСОБА_1 ловили рибу щоб запустити в наш водойм який наповнився після зливи піймали 24 тарани и 3 карася свою вину визнаю (підпис)». Будь-які інші доповнення, зауваження, уточнення у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення, останнім не зазначені.
Також у відзиві на позовну заяву зазначено, що «Перерахувавши вказану рибу, її було відпущено до водосховища», однак, згідно матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , вилучені незаконно виловлені водні біоресурси у виді тарані у кількості 24 особини та карася сріблястого у кількості 3 особини, вилучено та передано на відповідальне зберігання посадовим особам Миколаївського рибоохоронного патруля. На теперішній час зазначене майно органами державної виконавчої служби конфісковано у дохід держави.
Представник позивача Гуріна Я.В. судове засідання не з`явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.
Представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність відповідача ОСОБА_1 та представника, з урахуванням підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив просить відмовити в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 ..
Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що 10.09.2024 року відповідачі на авто приїхали на водосховище р. Березань ловити рибу. На зауваження про незаконність їхніх дій вони не реагували, тому змушений був викликати поліцію. Вилов риби був не великий, в подальшому її випустили у воду.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений через оголошення, опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України та направлено на його адресу судову кореспонденцію, яка повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. 
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України. 
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог, та зазначених і доведених обставин, суд приходить до переконання наступних висновків.
Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20.11.2024 року у справі № 945/2236/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340,00 грн. з конфіскацією заборонених знарядь лову у дохід держави. (а.с.8-9)
Постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20.11.2024 у справі № 945/2235/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340,00 грн з конфіскацією заборонених знарядь лову у дохід держави.(а.с.7).
Згідно з описом об`єктів лову (добування), вилучених у порушника та опису-оцінки знарядь лову від 10.09.2024 р. у відповідачів вилучено:тараня у кількості 24 особини, карась сріблястий у кількості 3 особини, із застосуванням забороненого знаряддя лову - риболовного бредня у кількості 1 одиниці із параметрами: L = 25 м; h = 1,5 м; а = 20 мм.(а.с.13).
З опису об`єктів лову (добування), вилучених у відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слідує, що вартість вилучених у відповідача об`єктів лову склала суму 42279,00 грн. (а.с.12)
Згідно із розрахунком заподіяної шкоди, здійснений відповідно до положень Постанови КМУ № 1042 від 29.09.2023 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, завданої порушенням законодавства про рибне господарство внаслідок незаконного добування (вилову), знищення або пошкодження водних біоресурсів, а також незаконного знищення чи погіршення середовища існування водних біоресурсів», зокрема, було розраховано, що: тараня 24 штуки х 1564 грн.= 37536,00 грн; карась сріблястий 3 штуки х 1581 грн. = 4743,00 грн. (а.с.16)
21.02.2025 року Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Миколаївській області надіслало відповідачам претензію № 38.7-10/15 про сплату суми завданих збитків у добровільному порядку, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією відповідної претензії.
Проте, відповідачами, в добровільному порядку не відшкодовано шкоди, заподіяної рибному господарству внаслідок порушень правил рибальства.
Статтею 66 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Статтею 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», визначено, що до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить пред`являти претензії про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про тваринний світ» об`єктами тваринного світу, на які поширюється дія цього Закону, серед іншого, є: дикі тварини - хордові, в тому числі хребетні (ссавці, птахи, плазуни, земноводні, риби та інші) в усьому їх видовому і популяційному різноманітті та на всіх стадіях розвитку (ембріони, яйця, лялечки тощо), які перебувають у стані природної волі, утримуються у напіввільних умовах чи в неволі (абзац другий частини першої статті 3).
Згідно з статтею 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» водні біоресурси (водні біологічні ресурси) - сукупність водних організмів (гідробіонтів), життя яких неможливе без перебування (знаходження) у воді. До водних біоресурсів належать прісноводні, морські, анадромні та катадромні риби на всіх стадіях розвитку, круглороті, водні безхребетні, у тому числі молюски, ракоподібні, черви, голкошкірі, губки, кишковопорожнинні, наземні безхребетні у водній стадії розвитку, водорості та інші водні рослини.
У статті 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних ресурсів» зазначено, що добування (вилов) - це вилучення водних біоресурсів із середовища їх перебування.
Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про тваринний світ» до спеціального використання об`єктів тваринного світу належать усі види використання тваринного світу (за винятком передбачених законодавством випадків безоплатного любительського і спортивного рибальства у водних об`єктах загального користування), що здійснюються з їх вилученням (добуванням, збиранням тощо) із природного середовища.
Відповідно до частини першої статті 34 Закону України «Про тваринний світ», користувачі об`єктами тваринного світу в установленому законодавством порядку зобов`язані додержуватися встановлених правил, лімітів і строків використання об`єктів тваринного світу.
Згідно з статтею 52-1 Закону України «Про тваринний світ» для добування об`єктів тваринного світу забороняються виготовлення, збут, застосування, зберігання, серед іншого, монониткових (волосінних) сіток (крім тих, що призначені для промислового лову), а також інших засобів, заборонених законом.
Відповідно до пункту 1 розділу IV Правил любительського рибальства, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 19.09.2022 № 700 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 16.11.2022 за № 1412/38748, забороняється добування (вилов) такими знаряддями лову: сітками та пастками усіх типів та конструкцій, а також іншими сітковими знаряддями лову, за винятком раколовок конструкції «хапка» та підсак, встановлених цими Правилами розмірів; вогнепальною зброєю; пневматичною зброєю, за виключенням підводної рушниці; гарпунами, острогами, луками, арбалетами та іншими колючими знаряддями лову за виключенням не заборонених цими Правилами гачкових знарядь лову та елементів підводних рушниць; давлячими, капканоподібними знаряддями лову; електроловильними системами (електровудки, електрогони, електрошокери, ультразвукові прилади тощо); гачковими, у тому числі нахлистовими, донними, поплавковими, зимовими вудками, жерлицями (кружками) та спінінгами всіх видів з використанням штучної або природної принади у разі, якщо загальна кількість гачків перевищує сім одиниць на одного рибалку; одинарними з`єднаними між собою, подвійними і потрійними гачками без блешні, природної або штучної принади; підсакою діаметром більше 100 см або «хваткою» («павуком») розмір яких перевищує 1 ? 1 м із кроком вічка сіткового полотна більше 10 мм для добування (вилову) раків, живця та принад; механічними пристроями (засобами) для протягування сіток та інших сіткових знарядь добування (вилову) під кригою; механічними, напівмеханічними засобами та знаряддями лову, у тому числі всіма видами драг та неводів; підсакою (сачком) діаметром більше 70 см або будь-якої іншої форми, із загальною довжиною сторін більше 220 см, із кроком вічка менше 8 мм для добування (вилову) мідій, рапанів та креветок, та кроком вічка менше 3 мм для добування (вилову) гамаруса та мотиля; раколовками конструкції «хапка» з діаметром більше 70 см, кроком вічка більше 22 мм у кількості більше однієї одиниці на одного рибалку; іншими забороненими законодавством знаряддями лову.
Згідно з частиною першою статті 68, частиною першою статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Відповідно до статті 20 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" - шкода, завдана рибному господарству внаслідок знищення або погіршення стану водних біоресурсів та середовища їх перебування внаслідок господарської та іншої діяльності, підлягає відшкодуванню за рахунок осіб, які безпосередньо здійснювали або замовляли здійснення такої діяльності.
Частиною 1статті 63 Закону України «Про тваринний світ» встановлено, що порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону.
Аналіз наведених спеціальних правових норм у галузі охорони навколишнього середовища дає підстави для висновку про те, що незаконне вилучення водних біоресурсів, у тому числі, і риби із середовища їх перебування є окремим видом правопорушення, за яке передбачена, зокрема, матеріальна відповідальність у виді відшкодування шкоди відповідно до визначених розмірів (такс).
Водночас, загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду закріплені в статті 1166 ЦК України.
Так, частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено що, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.
Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Постанова Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20.11.2024 року у справі № 945/2236/24 провизнання винним  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, та постанова Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20.11.2024 у справі № 945/2235/24 про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, набрали законної сили. Відомості про їх оскарження матеріали справи не містять.
Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Питання про стягнення з ОСОБА_1 ОСОБА_2 шкоди заподіяної незаконним виловом водних біоресурсів не вирішувалося при розгляді адміністративної справи.
Відповідно до приписів ст. 47 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”, для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища, у тому числі, за рахунок грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, утворюються Державний та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища.
Місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі бюджету відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди.
Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 29, п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України, грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, належать до надходжень Державного та місцевих бюджетів і сплачуються на рахунки спеціальних фондів Державного, обласних та місцевих бюджеті.
За таких обставин, суд вважає, що між протиправними діями відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та шкодою, завданою рибному господарству є прямий причинний зв`язок, вина відповідачів у заподіянні шкоди, завданої внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства, у розмірі 42279,00 грн доведена в повному обсязі, а тому визначена шкода підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку на користь держави.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
На підставі статті 141 ЦПК України з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028,00 грн, витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.
На підставі викладеного, керуючись  статтями 7, 8, 12, 13, 141, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Миколаївській області до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу внаслідок вчинення адміністративного правопорушення – задовольнити в повному обсязі.
Стягнути солідарно з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави заподіяну майнову шкоду внаслідок вчинення адміністративного правопорушення в сумі 42279 (сорок дві тисячі двісті сімдесят дев`ять) грн. 00 копійок, тобто по 21139 (двадцять одна тисяча сто тридцять дев`ять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок з кожного, які перерахувати за місцем завдання такої шкоди до бюджету за реквізитами: Миколаїв.ГУК/тг с.Степове/24062100; код отримувача (ЄРПОУ) 37992030 Казначейство України (ел.адм.подат.), номер рахунку (IBAN) UA208999980333199331000014464, код класифікації доходів бюджету 24062100.
Стягнути солідарно з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , суму судового збору в розмірі 3028 ( три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок, тобто по 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 00 коп. відповідно з кожного, які перерахувати за такими реквізитами: Державна казначейська служба України, м. Київ, ЄДРПОУ 40850821; п/р IBAN НОМЕР_3 , МФО 820172.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення 06 липня 2026 року.

Суддя Веселинівського районного суду
Миколаївської області А.О. Тустановський