РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №766/3149/26
Пров. №2/766/8687/26 

23 червня 2026 року м.Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі: головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Зацепілін В.О., за участі представника позивачки адвоката Сурхаєва В.Б.огли та відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила зменшити розмір аліментів, що стягуються з неї на користь відповідача на утримання їх спільної дитини сина ОСОБА_4 за судовим наказом Херсонського міського суду Херсонської області від 25 листопада 2025 року по цивільній справі № 766/16225/25 (н/п 2-н/766/295/25) з 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) на тверду грошову одиницю – 4000,00 грн щомісячно, в обґрунтування вказала, що вона не працює, народила другу дитину, якій не виповнилося 3 років, оскільки вона не працює, розмір її доходу вираховується з середнього заробітку, а тому для неї це обтяжливе.
Провадження по справі відкрите 13.04.2026 в порядку спрощеного позовного провадження, призначене судове засідання.
Від відповідача надійшов відзив на позов, який він не визнає з огляду на ненадання позивачкою доказів про зміну її матеріального стану. Інші доводи стосуються незгоди з поясненнями позивачки щодо їх утримання сина.
В судовому засіданні 13.05.2026 представник позивача підтримав вимоги в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним у позові.
Відповідач позов не визнав з підстав, зазначеним у відзиві.
Судом було запропоновано сторонам надати докази щодо обставин на які вони посилаються (позивачці щодо розміру аліментів, які з неї стягуються, відповідачу щодо його доходу/пенсії), в порядку ч.7 ст. 81 ЦПК України суд ухвалив здійснити запити щодо розміру доходів.
Стороною позивачки 18.05.2026 додатково надано суду платіжні доручення щодо погашення заборгованості по аліментам та скріншот з АСПВ щодо розміру доходу, який враховується при обчисленні аліментів державним виконавцем.
В судовому засіданні 23.06.2026 судом роз`яснено сторонам та звернута особливу увагу відповідача, що у справах про стягнення аліментів судом враховується матеріальний стан сторін, стан їх здоров`я та здоров`я дитини та запропоновано повідомити про розмір доходів.
Представник позивачки наполягав на тому, що позивачка проживає у Чеській Республіці, не працює, має малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яку отримує допомогу, інших доходів не має через догляд за дитиною.
Відповідач повідомив суд, що він отримує пенсію, але її розмір повідомляти суду не буде, оскільки позивачкою не надано довідку про розмір допомоги, яку вона отримує на свою другу дитину.
Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази встановив наступні обставини по справі та відповідні ним правовідносини.
Не є спірним та визнано сторонами у письмових заявах по суті справи та в судовому засіданні, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судовим наказом Херсонського міського суду Херсонської області від 25 листопада 2025 року по цивільній справі № 766/16225/25 (н/п 2-н/766/295/25) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% неоподаткованих мінімумів на дитину, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку починаючи з 29.10.2025 року та до досягнення дитиною повноліття.
За даними АСВП № 79840551, виконавче провадження відкрите 17.12.2025, боржнику нараховуються доходи заборгованість та поточні аліменти розраховуються на основі середньої заробітної плати для цієї місцевості (регіону) – грудень 2025 р. – 29922,00 грн, січень-квітень 2026 – з 22336,00 грн.
Тобто сума аліментів складає в 2026 році 1/4 від 22336,00 грн - 5584,00 грн.
Позивачка має другу дитини, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 – Гал ОСОБА_6 .
Відомості про наявність доходу як у позивачки, так і у відповідача суду не надані, відповідно до отриманих відповідей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, як позивачка ОСОБА_2 (відповідь № 2730687 від 13.05.2026), так і відповідач ОСОБА_1 (відповідь № 2730947 від 13.05.2026) доходів не мають.
Правове регулювання правовідносин, що виникли між сторонами.
Стаття 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення.
Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів ".
Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів ", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
За змістом наведеної норми суд визначає аліменти на дитину у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів.
При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів.
Це право стягувача є безумовним та суд не може на власний розсуд змінювати спосіб стягнення аліментів незалежно від провадження (наказне або позовне), в якому стягуються аліменти.
Платник аліментів також не може вимагати зміни способу їх стягнення. Його правові можливості обмежуються правом вимагати зменшення розміру аліментів у межах обраного одержувачем способу їх стягнення.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує та відновлення становища, яке існувало до порушення.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.
Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суд зважає і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позивачем ОСОБА_2 , як платником аліментів невірно обрано спосіб захисту свого права, та вважає за необхідним роз`яснити останній, що платник аліментів не може вимагати зміни способу стягнення аліментів, його правові можливості обмежуються правом вимагати зменшення розміру аліментів у межах обраного одержувачем аліментів способу їх стягнення, у даному випадку належним способом захисту права позивача є зменшення розміру частки від його заробітку (доходу). Відповідний розмір частки позивачем також не визначений та не зазначено у позовних вимогах.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, що не позбавляє позивачку звернутися до суду з вимогами саме про зменшення розміру частки від її заробітку (доходу).
Доказів наявності судових витрат на час ухвалення судового рішення відповідачем не надано.
Підстави для негайного виконання рішення відсутні.
Заходи забезпечення позову не застосовувалися.
Підстави для зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення відсутні.
Рішення в повному обсязі складене 23.06.2026 р.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 76, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Херсонського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі
Позивачка: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )
Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 )

Суддя	О.  В.  Ус