ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2026	м. Дніпро	Справа № 904/4772/24 (904/1208/26)	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Соловйової А.Є., за участю секретаря судового засідання Товстоп`ятки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу
за позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" арбітражного керуючого Шевцова Євгена Вікторовича, м. Дніпро 
до відповідача-1 ОСОБА_1 , м. Дніпро
відповідача-2 ОСОБА_2 , м. Дніпро 
про покладення субсідіарної відповідальності за зобов`язання боржника на його керівника (засновника) 

Представники:
від позивача: Шевцов Є.В., свідоцтво №3108 від 04.02.2013
від відповідача-1: Лісова Д.О., ордер серія АН №1955589 від 10.04.2026
від відповідача-2: Лісова Д.О., ордер серія АН №1955580 від 10.04.2026

СУТЬ СПОРУ:

Ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" арбітражний керуючий Шевцов Євген Вікторович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1 ОСОБА_1 , відповідача-2 ОСОБА_2 про покладення субсідіарної відповідальності за зобов`язання боржника на його керівника (засновника), в якому просить суд: 
1. Прийняти заяву до розгляду.
2. Притягнути до субсидіарної відповідальності ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), як директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОТРЕЙДИНГ", код ЄДРПОУ 41950981.
3. Притягнути до субсидіарної відповідальності ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ), як учасника (засновника) Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОТРЕЙДИНГ", код ЄДРПОУ 41950981.
4. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОТРЕЙДИНГ» (49000, м. Дніпро, пл. Героїв Майдану, буд. 1, офіс 303, код ЄДРПОУ 41950981) різницю між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою, що становить суму у розмірі 50 152 042,48 грн.
5. Судові витрати стягнути з Відповідачів.
Судом за допомогою автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що 20.11.2024 Господарським судом Дніпропетровської області відносно позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОТРЕЙДИНГ" (49000, м. Дніпро, пл. Героїв Майдану, буд. 1, офіс 303, код ЄДРПОУ 41950981) відкрито провадження у справі про банкрутство №904/4772/24, що перебуває на розгляді судді Господарського суду Дніпропетровської області Соловйової А.Є.
21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства.
Відповідно до положень частини 1, 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, на підставі положень частини 3 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи №904/4772/24(904/1208/26) передані до розгляду судді Соловйовій А.Є.
Ухвалою суду від 20.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання, яке відбудеться 14.04.2026 о 13:40 год. 
14.04.2026 від позивача надійшла заява б/н від 14.04.2026 про проведення засідання без його участі.
14.04.2026 від представника відповідачів-1,2 надійшло клопотання б/н від 13.04.2026 про відкладення розгляду справи.
Суд долучив подані документи до матеріалів справи.
У судове засідання, представник позивача не з явився, про дату час та місце проведення підготовчого засідання повідомлений належним чином.
У судовому засіданні в режимі відеоконференції мав намір приймати участь представник відповідачів-1,2, проте під час налаштування зв`язку з представником, адвокат Лісова Д.О. не приєдналась до участі в засіданні.
Судом встановлено, що клопотання відповідачів-1,2 про відкладення розгляду справи обґрунтоване тим, що з Єдиного державного реєстру судових рішень відповідачам-1,2 стало відомо про призначене судове засідання Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/4772/24 (904/1208/26). Враховуючи, що відповідач-1 та відповідач-2 не є фахівцями у юриспруденції та не є спеціалістами з питань банкрутства, вказані особи звернулись до Лісової Дар`ї Олександрівни, як адвокатки, за захистом їх законних прав та інтересів в суді.
З метою реалізації зазначених прав між адвокатом Лісовою Д.О. та відповідачами-1,2 « 10» квітня 2026 року було укладено відповідні договори про надання правничої допомоги.
Так, ухвалою суду від 20.03.2026 у справі № 904/4772/24 (904/1208/26) було роз`яснено відповідачам-1, 2 що відповідно до ст. 178 ГПК України вони мають право надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. У разі ненадання відзиву на позовну заяву, додаткових доказів у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Частиною 1 статті 116 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За змістом частини другої та пункту 4 частини п`ятої статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом, а суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
За змістом частини першої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право одержувати копії судових рішень, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Водночас, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09.10.1979, п. 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява N 38695/97, п. 43, ECHR 2000-II).
Відповідно до ст.119 Господарського процесуального кодексу суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Приймаючи до уваги, що відповідач-1 та відповідач-2 не мали можливості самостійно, без правничої допомоги адвоката, скласти та подати до суду відзив на позовну заяву, але вважають за необхідне надати суду відповідні пояснення та скористатись процесуальним правом, суд вважає за необхідне продовжити відповіжачам-1,2 строк на подання відзиву до 24.04.2026.
Ухвалою суду від 14.04.2026 продовжено відповідачам-1,2 строк на подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 165 ГПК України до 24.04.2026. Відкладено судове засідання на 12.05.2026 об 11:30 год.
24.04.2026 від відповідачів-1,2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачі заперечують проти задоволення позовних вимог.
Суд долучив поданий документ до матеріалів справи.
У судовому засіданні, призначеному на 12.05.2026, в режимі відеоконференції приймали участь позивач та представник відповідачів-1,2.
Суд надав вступне слово учасникам справи.
Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідачів-1,2 заперечив проти задоволення позову в повному обсязі.
Суд здійснив дослідження доказів.
У судовому засіданні, призначеному на 12.05.2026, оголошене скорочене рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд 

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2025 припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОТРЕЙДИНГ" (49000, м. Дніпро, пл. Героїв Майдану, буд. 1, офіс 303, код ЄДРПОУ 41950981). Припинено повноваження арбітражного керуючого Шевцова Євгена Вікторовича (свідоцтво №108 від 04.02.13, адреса: 49069, м. Дніпро, а/с №3925), як розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОТРЕЙДИНГ". Визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОТРЕЙДИНГ" (49000, м. Дніпро, пл. Героїв Майдану, буд. 1, офіс 303, код ЄДРПОУ 41950981) банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 12 місяців, до 11.03.2026. Призначено ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОТРЕЙДИНГ" (49000, м. Дніпро, пл. Героїв Майдану, буд. 1, офіс 303, код ЄДРПОУ 41950981) арбітражного керуючого Шевцова Євгена Вікторовича (свідоцтво №108 від 04.02.13, адреса: 49069, м. Дніпро, а/с №3925).
Ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОТРЕЙДИНГ» зазначив, що після призначення господарським судом на виконання повноважень було проведено аналіз фінансово-господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОТРЕЙДИНГ», код ЄДРПОУ 41950981.
Аналіз фінансово - господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОТРЕЙДИНГ», передбаченого Кодексом України з процедур банкрутства показав, що підприємство не має можливості відновити свою платоспроможність.
Згідно аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ «ЕНЕРГОТРЕЙДИНГ» ліквідатором було зроблено наступні висновки:
Загальна вартість майна підприємства станом на 31.12.2021 становить 484 041 тис. грн, а станом на 30.06.2024 склала 335 547 тис. грн. 
Зменшення вартості майна підприємства за розглянутий період пов?язане, насамперед, із зменшенням вартості активів підприємства.
Протягом аналізованого періоду в активах підприємства відбулися наступні зміни:
• необоротні активи зменшилися на 255 тис, грн
• оборотні активи зменшилися на 111 469 тис. грн.
Необоротні активи за даними Балансу (Звіту про фінансовий стан) станом на 30.06.2024 первісна вартість нематеріальних активів складає 71 тис. грн, сума накопиченого зносу складає 42 тис. грн, залишкова вартість 29 тис. грн, що становить 100% необоротних активів.
Враховуючи, що станом на кінець аналізованого періоду значення коефіцієнта зносу має 100%, Позивач зазначив, що на підприємстві відсутні основні засоби.
Оборотні активи за аналізований період зменшилася, і станом на 30.06.2024 склали 335 518 тис. грн, що говорить про зменшення об?ємів господарської діяльності. Порівняно з початком аналізованого періоду (31.12.2021) вона зменшилася на 111 469 тис. грн, отже підприємство останнім часом зменшує обсяги своєї діяльності.
У структурі оборотних активів підприємства станом на 30.06.2024 основну частку займає дебіторська заборгованість, а саме: за товари, роботи, послуги 41,0%, інша поточна дебіторська заборгованість 30,2% та дебіторська заборгованість за розрахунками 21,7%.
Станом на 30.06.2024 поточна дебіторська заборгованість становить 311 869 тис. грн.
Значну долю в структурі поточної дебіторської заборгованості становить дебіторська заборгованість за товари, роботи, послуги (44,1%) та інша поточна дебіторська заборгованість (32,5%).
У структурі дебіторської заборгованості за розрахунками основну частину складає заборгованість за виданими авансами (96,1%).
Поточні зобов?язання протягом аналізованого періоду зменшилися на 93 658 тис. грн.
Станом на 30.06.2024 поточні зобов?язання підприємства склали 352 880 тис. грн. На кінець аналізованого періоду значну частину зобов?язань підприємства займають інші поточні зобов?язання 50,8%, кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги 25,0% та векселі видані 24,3%.
Відповідно проведеного аналізу можна побачити, що протягом усього аналізованого періоду підприємство має збиток.
Значення коефіцієнтів рентабельності протягом усього періоду нестабільні.
Погіршення фінансового стану підприємства скоріш за все може бути пов?язано з зовнішніми умовами функціонування а також невчасною оплатою дебіторської заборгованості та її накопичення.
Тобто підприємство не спроможне розплачуватися за своїми зобов?язаннями у встановлені терміни за рахунок найбільш ліквідних активів.
Позивач зазначив, що така ситуація говорить про тяжкий фінансовий стан підприємства, про повну неплатоспроможність підприємства.
Підприємство не має можливості відновити свою платоспроможність та рекомендовано застосувати наступну процедуру банкрутства - ліквідацію.
В подальшому, під час здійснення повноважень ліквідатора у справі, за результатами проведеної інвентаризації було встановлено фактичну наявність дебіторської заборгованості у розмірі 139 144 578,34 грн, яка не була стягнута станом на дату звернення з позовом.
Такі дії можна кваліфікувати як бездіяльність, яка проявляється, в такому: не звернення з позовами щодо повернення/стягнення дебіторської заборгованості.
Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань позивачем було встановлено, що директором ТОВ «ЕНЕРГОТРЕЙДИНГ», код ЄДРПОУ 41950981, на дату відкриття провадження у справі №904/4772/24 був громадянин ОСОБА_1 .
Таким чином, на думку Позивача, в діях ОСОБА_1 можуть міститися ознаки дій щодо доведення боржника до банкрутства, що було встановлено на підставі аналізу виникнення та відсутності спроб та намагань її стягнення у судовому порядку за період здійснення ним повноважень керівника до відкриття провадження у справі про банкрутство.
Відповідно до п.7.49 Статуту одноосібним виконавчим органом Товариства є Директор.
Положеннями п.7.55 Статуту ТОВ «ЕНЕРГОТРЕЙДИНГ», код ЄДРПОУ 41950981, передбачено, що директор повинен діяти добросовісно і розумно в інтересах Товариства. Директор несе відповідальність перед товариством за збитки, заподіяні Товариству цього винними діями або бездіяльністю. Директор звільняється від відповідальності, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини.
Відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», члени наглядової ради товариства та члени виконавчого органу товариства несуть відповідальність перед товариством за збитки, заподіяні товариству їхніми винними діями або бездіяльністю,
Отже, беручи до увагу вищевказані обставини, а також відповідно до вимог чинного законодавства та статуту банкрута, в діях ОСОБА_1 наявні дії, що вказують на ознаки неналежного виконання своїх обов?язків, якими було завдано збитків банкруту.
Відповідно до пп. 6.1., 6.1.1., 7.1., 7.2., 7.3., 7.3.7. Статуту ТОВ «ЕНЕРГОТРЕЙДИНГ» ОСОБА_2 , як єдиний учасник (засновник) ТОВ «ЕНЕРГОТРЕЙДИНГ» та вищий орган управління - загальні збори учасників, в одній особі, мав визначити форми контролю та нагляду за діяльністю виконавчого органу Товариства - директора ОСОБА_1 . Учасник (засновник) банкрута ОСОБА_2 такого належного контролю та нагляду за діяльністю директора ОСОБА_1 не організував, що призвело до неналежного виконання своїх обов?язків директором ОСОБА_1 щодо стягнення сум дебіторської заборгованості ТОВ «ЕНЕРГОТРЕЙДИНГ» для виконання грошових обов?язків перед кредиторами банкрута.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства, у разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов?язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.
Враховуючи викладене, Позивач просить суд: 
- притягнути до субсидіарної відповідальності ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), як директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОТРЕЙДИНГ", код ЄДРПОУ 41950981;
- притягнути до субсидіарної відповідальності ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ), як учасника (засновника) Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОТРЕЙДИНГ", код ЄДРПОУ 41950981;
- стягнути солідарно з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОТРЕЙДИНГ» (49000, м. Дніпро, пл. Героїв Майдану, буд. 1, офіс 303, код ЄДРПОУ 41950981) різницю між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою, що становить суму у розмірі 50 152 042,48 грн.
В матеріалах справи міститься відзив відповідачів-1,2, в якому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заперечили проти задоволення позовних вимог ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" в повному обсязі.
Заперечуючи проти задоволення позову ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" арбітражного керуючого Шевцова Є.В. відповідачі-1,2 зазначили, що погіршення фінансового стану ТОВ «ЕНЕРГОТРЕЙДИНГ» виникло в наслідок зовнішніх умов функціонування цього підприємства, і невчасною оплатою дебіторської заборгованості контрагентами ТОВ «ЕНЕРГОТРЕЙДИНГ».
Відповідачі-1,2 вважають, що за матеріалами справи про банкрутство № 904/4772/24, які містять відомості про фінансові аспекти фінансової, господарської та інвестиційної діяльності ТОВ «ЕНЕРГОТРЕЙДИНГ» не виявлено ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій з боку відповідачів-1,2. Таким чином, до цих осіб не може бути застосована судом субсидіарна відповідальність.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з таких підстав та встановлених обставин.
Нормами Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) визначено правове регулювання підстав, умов та порядку застосування/притягнення до субсидіарної відповідальності юридичних осіб, яке водночас перебуває у взаємозв`язку з нормами КУзПБ, які встановлюють порядок провадження у справі про банкрутство на стадії кожної судової процедури. 
При зверненні до суду з відповідною вимогою, у тому числі при здійсненні ліквідаційної процедури, має бути доведено, що особа чи орган, що контролює юридичну особу, своїми діями довела боржника до стану, що не дозволяє йому задовольнити вимоги кредиторів.
Щодо субсидіарної відповідальності за правилами КУзПБ, то суд зазначає, що за змістом преамбули цього Кодексу одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. 
За загальним правилом, визначеним ч.ч. 1-3 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями; юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном; учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, установлених установчими документами та законом.
До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 2 ст. 191 ЦК України).
Водночас відкриття провадження у справі про банкрутство є початком особливого правового регулювання відносин (між боржником та його кредиторами, між боржником та третіми особами), системою загальних та спеціальних охоронних норм законодавства, взаємодія та мета яких визначається принципами та нормами, що становлять зміст КУзПБ.
Порядок формування і використання ліквідаційної маси встановлено ст.ст. 61-65 КУзПБ та спрямовано на задоволення вимог кредиторів.
Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 61 КУзПБ під час здійснення своїх повноважень ліквідатор (а згідно зі змінами, внесеними Законом від 20.03.2023 №2971-IX, також і кредитор) має право заявити вимоги до третіх осіб, які за законодавством несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства; розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.
Абзацом 2 ч. 2 ст. 61 КУзПБ передбачено, що в разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника – юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.
Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом. 
Отже, у справі про банкрутство субсидіарна відповідальність має деліктну природу та узгоджується із ч. 1 ст. 1166 ЦК України, якою встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Тобто недостатність майна юридичної особи, яка перебуває в судовій процедурі ліквідації, за умови доведення боржника до банкрутства, поповнюється за рахунок задоволення права вимоги про відшкодування шкоди до осіб, дії/бездіяльність яких кваліфікуються судом як доведення до банкрутства.
Потерпілою особою в такому випадку є банкрут, щодо якого відкрито ліквідаційну процедуру. Саме банкрут, від імені якого діє ліквідатор (арбітражний керуючий), у порядку, визначеному ст. 61 КУзПБ, звертається з вимогою до третіх осіб, з вини яких настало банкрутство боржника. 
При цьому, визначена в абз. 1 ст. 61 КУзПБ дискреція ліквідатора у питанні покладення субсидіарної відповідальності має застосовуватися з урахуванням принципу безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі, невід`ємним критерієм дотримання якого з огляду на положення ч. 2 ст. 61 КУзПБ є вирішення питання про покладення на винних осіб субсидіарної відповідальності за доведення боржника до банкрутства (такий висновок узгоджується зі сталою правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №924/669/17, від 07.10.2021 у справі №914/3812/15, від 14.09.2023 у справі №908/2414/21, від 15.02.2024 у справі №908/2538/22, від 14.03.2024 у справі №34/5005/4591/2012 тощо). 
Без розгляду питання про субсидіарну відповідальність осіб, винних у доведенні до банкрутства, суд позбавлений можливості розглянути звіт ліквідатора і ліквідаційний баланс з дотриманням принципу безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі. Аналогічний висновок про застосування норм права викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.02.2021 у справі №911/1423/19.
Субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, який покладається на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, за наявності підтвердження вини зазначених осіб у доведенні юридичної особи (боржника у справі про банкрутство) до стану неплатоспроможності.
У разі коли після визнання боржника банкрутом, за наявності ознак доведення до банкрутства юридичної особи - боржника, погашення заборгованості банкрута є неможливим внаслідок дій та (або) бездіяльності засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, такі особи можуть бути притягнуті до субсидіарної відповідальності за заборгованістю боржника, якщо такі особи не доведуть протилежного.
Визначене нормами ч. 2 ст. 61 КУзПБ правопорушення, за вчинення якого покладається такий вид цивільної відповідальності як субсидіарна, має співвідноситися із наявністю відповідно до закону необхідних умов (елементів), які є підставою для застосування цього виду відповідальності.
Такими елементами є об`єкт та суб`єкт правопорушення, а також об`єктивна та суб`єктивна сторони правопорушення. 
Однією з обов`язкових передумов субсидіарної відповідальності є її розмір, що визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.
Верховний Суд наголошує, що саме наявність цієї негативної різниці (перевищення суми кредиторських вимог над вартістю ліквідаційної маси) і обумовлює підстави для покладення субсидіарної відповідальності. 
Якщо є підтвердженим доказами у справі факт доведення до банкрутства боржника, однак за відсутності зазначеної різниці (недостатності майна боржника для задоволення вимог кредиторів) немає підстав для стягнення відповідних сум з винних осіб у межах покладення субсидіарної відповідальності, то у ліквідатора немає підстав порушувати відповідний спір у справі про банкрутство. 
У цьому висновку суд виходить з того, що в умовах, коли є підтвердженим доказами у справі факт доведення до банкрутства боржника, але його майна/активів у складі ліквідаційної маси виявилося достатньо для задоволення визнаних у справі вимог кредиторів, досягається виконання одного із основних завдань провадження у справі про банкрутство – задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного боржника (положення преамбули КУзПБ). 
Отже навіть за виявлених арбітражним керуючим фактів доведення боржника до банкрутства достатність майна боржника, що включається до складу ліквідаційної маси і спрямовується на задоволення вимог кредиторів боржника, виключає застосування субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство за правилами ч. 2 ст. 61 КУзПБ.
Ураховуючи, що ліквідаційна маса (її вартість) є одним із визначальних показників для обчислення розміру субсидіарної відповідальності, суд з огляду на регламентований КУзПБ порядок та етапи формування ліквідаційної маси, зміни, яких вона зазнає під час ліквідаційної процедури, зазначає, що передумови для покладення субсидіарної відповідальності встановлюються насамперед на підставі фінансово-економічних показників боржника, порядок аналізу, дослідження та оцінки яких прямо визначений КУзПБ. 
Цей порядок передбачає, що: 
- арбітражний керуючий зобов`язаний проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника, та становища на ринках боржника і подавати результати такого аналізу до господарського суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію (п. 3 ч. 2 ст. 12 КУзПБ);
- господарський суд в ухвалі про відкриття провадження у справі може зобов`язати боржника провести аудит; якщо боржник не має для цього коштів, господарський суд може призначити проведення аудиту за рахунок кредитора (кредиторів) за його (їхньою) згодою (ч. 10 ст. 39 цього Кодексу);
- розпорядник майна зобов`язаний проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника, становища на ринках боржника; виявляти (за наявності) ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства (ч. 3 ст. 44 КУзПБ);
- ліквідатор з дня свого призначення проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута, аналізує фінансовий стан банкрута, формує ліквідаційну масу (а відповідно до змін, внесених Законом України від 13.07.2023 №3249-IX, також складає висновок про наявність або відсутність ознак доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій під час провадження у справі про банкрутство за результатом його проведення).
Суд також зазначає, що аналіз фінансового стану банкрута має відповідати вимогам Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 №14 (далі – Методичні рекомендації), оскільки ці рекомендації розроблено з метою визначення однозначних підходів під час аналізу фінансово-господарського стану підприємств щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства; своєчасного виявлення формування незадовільної структури балансу для вжиття заходів щодо запобігання банкрутству підприємств, а також виявлення резервів підвищення ефективності виробництва та відновлення платоспроможності підприємств шляхом їх санації.
Звідси, керуючись наведеними положеннями КУзПБ щодо обов`язків арбітражного керуючого під час проведення процедури банкрутства та щодо етапів, умов та підстав для здійснення оцінки фінансово-господарського стану боржника, суд доходить висновку, що відповідні дії арбітражного керуючого (розпорядника майна, ліквідатора) є передумовами у дослідженні та виявленні підстав для порушення питання про покладення субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство. 
Тобто відповідна діяльність з виявлення передумов для субсидіарної відповідальності розпочинається з введенням процедури розпорядження майном боржника у справі про банкрутство. Тому відповідний звіт/висновок арбітражного керуючого, яким зафіксоване правопорушення (з доведення до банкрутства) та який складений з урахуванням вимог Методичних рекомендацій, є доказом та підставою для вимог про покладення субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, а отже, складовою доказової бази (джерелом) на підтвердження об`єктивної сторони відповідного правопорушення.
Отже, висновок щодо передумов для субсидіарної відповідальності формується у звіті ліквідатора за результатами здійснення ним аналізу фінансового стану банкрута, а згідно зі змінами, внесеними Законом від 13.07.2023 №3249-IX, у складеному відповідно до Методичних рекомендацій висновку за результатами здійснення аналізу фінансового стану банкрута (про наявність чи відсутність ознак доведення до банкрутства; абз. 5 ч. 1 ст. 61 КУзПБ).
Натомість, позивачем до матеріалів даної справи не надано аналізу фінансового стану банкрута (про наявність чи відсутність ознак доведення до банкрутства; абз. 5 ч. 1 ст. 61 КУзПБ).
За змістом ч. 2 ст. 61 КУзПБ законодавець визначив розмір субсидіарної відповідальності як різницю між двома показниками (сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою), яка свідчить про недостатність майна боржника для задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство.
Як вбачається зі змісту позовної заяви на підставі проведеної інвентаризації майна станом на 30.12.2024, ліквідатором було виявлено активи, що обліковуються на балансі боржника у вигляді дебіторської заборгованості на суму 139 144 578,34 грн та транспортний засіб «SKODA OCTAVIA A7 AMBITION» Дата реєстрації - 01.04.2021.
Позивач зазначив, що ліквідаційна маса може бути сформована лише за рахунок дебіторської заборгованості у сумі 139 144 578,34 грн та транспортного засобу «SKODA OCTAVIA A7 AMBITION» оціночною вартістю (згідно Звіту №385/2025-215 про оцінку транспортного засобу від 09.01.2025 року) 567 144,00 грн., яка планується до стягнення та реалізації (Т3) в межах справи про банкрутство.
Законодавець визначив у положеннях КУзПБ об`єктивні обставини та процеси, за яких ліквідаційна маса боржника змінюється з початку її формування і до отримання коштів від продажу відповідних активів у її складі. 
Так, розмір (вартість) ліквідаційної маси в ході процедури ліквідації боржника зазнає змін, враховуючи, що:
- балансова вартість ліквідаційної маси, що визначається за результатами інвентаризації (п. 5 ч. 2 ст. 12, ч. 1 ст. 61 КУзПБ), оціночна вартість (ч. 1 ст. 63 КУзПБ) та вартість її реалізації/продажу (розділ V КУзПБ) можуть (як правило) відрізняються;
- склад ліквідаційної маси (відповідно, і її розмір) під час здійснення ліквідатором відповідних повноважень і обов`язків у ліквідаційній процедурі може змінюватись за рахунок включення до нього: грошових сум (майна), повернених третіми особами на вимогу ліквідатора щодо сум дебіторської заборгованості, за наслідками визнання недійсними правочинів (договорів) боржника та вжиття заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що перебуває у третіх осіб (ч. 2 ст. 42, ч. 1 ст. 61 КУзПБ); сум, стягнених ліквідатором із суб`єктів субсидіарної відповідальності (абз. 3 ч. 2 ст. 61 КУзПБ).
Водночас, як сам зазначив Позивач стягнення дебіторської заборгованості та реалізація транспортного засобі лише планується.
Тобто означений розмір дебіторської заборгованості в сумі 139 144 578,34 грн та кошти отримані від реалізації транспортного засобу «SKODA OCTAVIA A7 AMBITION» оціночною вартістю 567 144,00 грн ще не включені до складу ліквідаційної маси.
Отже, буквальне прочитання абзаців 1 та 2 ч. 2 ст. 61 КУзПБ ("розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою", "у разі недостатності майна боржника") є підставою для висновку, що розмір субсидіарної відповідальності, який дає право ініціювати спір про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство та підлягає стягненню із суб`єктів такої відповідальності, визначається в той момент, коли ліквідатор за результатами здійснення судових проваджень у процедурі банкрутства боржника остаточно визначив вартість ліквідаційної маси в грошовому еквіваленті за фактом продажу в процедурі ліквідації включених до її складу активів та здійснив за рахунок отриманих від продажу коштів розрахунок із визнаними у справі кредиторами.
Тож сума вимог кредиторів, яка підлягає погашенню за правилами ст. 64 КУзПБ, однак залишилась непогашеною в процедурі банкрутства за правилами цієї статті через недостатність майна банкрута, і є розміром субсидіарної відповідальності.
Право ліквідатора подати заяву про покладення субсидіарної відповідальності виникає не раніше ніж після завершення реалізації об`єктів, включених до ліквідаційної маси банкрута, та розрахунків з кредиторами на підставі проведення такої реалізації у ліквідаційній процедурі. Аналогічний порядок покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника втілено в актуальній правовій позиції, сформульованій Верховним Судом у постановах від 10.06.2020 у справі №911/3513/16, від 17.06.2020 у справі №923/590/18, від 14.07.2020 у справі №904/6379/16, від 24.02.2021 у справі №902/1129/15(902/579/20) та від 07.11.2023 у cправі №908/3468/13. 
Господарський суд зазначає, що такий підхід у покладенні субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство узгоджується як з повноваженнями ліквідатора, порядком проведення відповідних дій у ліквідаційній процедурі, так і з правами суб`єктів субсидіарної відповідальності відповідати за зобов`язаннями боржника у межах об`єктивного розміру цієї відповідальності, що відповідає правовій природі субсидіарної відповідальності саме як додаткової. 
Наведений підхід у покладенні субсидіарної відповідальності та у визначенні ліквідаційної маси для обчислення розміру такої відповідальності є правильним та зумовлює висновок, згідно з яким передчасне звернення з вимогами про покладення субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство – до здійснення задоволення вимог кредиторів за рахунок коштів, отриманих за наслідками реалізації всіх виявлених у боржника активів, з встановленням факту недостатності майна, виключає розгляд, дослідження, оцінку та встановлення осіб, винних у правопорушенні з доведення боржника до банкрутства, тобто виключає визначення суб`єктів та суб`єктивної сторони відповідного правопорушення.
Отже, до завершення погашення визнаних у справі вимог кредиторів за рахунок коштів, отриманих від продажу включених до складу ліквідаційної маси активів боржника, зі встановленням за результатами погашення недостатності майна боржника для задоволення таких вимог заява ліквідатора / кредитора з вимогами про покладення субсидіарної відповідальності та стягнення з винних осіб суми субсидіарної відповідальності не може бути подана, а в разі її подання відповідні вимоги не підлягають задоволенню судом. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 19.06.2024 у справі №906/1155/20(906/1113/21), яка прийнята після подання касаційної скарги у цій справі та яка, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 300 ГПК України, підлягає врахуванню під час розгляду справи.
Так, ведення реєстру вимог кредиторів, згідно з положеннями ч. 1 ст. 61 КУзПБ належить до компетенції ліквідатора. 
Пунктом 1 Вимог до форми та порядку ведення реєстру вимог кредиторів у справах про банкрутство (неплатоспроможність), затверджених наказом Міністерства юстиції України від 17.08.2020 №2778/5, встановлено що ці Вимоги визначають порядок ведення реєстру вимог кредиторів у справах про банкрутство (неплатоспроможність) та вимоги до форми Реєстру, організаційні підходи при складанні, веденні та внесенні змін до Реєстру на всіх стадіях провадження справи про банкрутство (неплатоспроможність).
Отже, ведення та внесення змін до реєстру вимог кредиторів арбітражними керуючими (керуючими санації, ліквідаторами) здійснюється відповідно до положень КУзПБ з урахуванням положень, передбачених зазначеними Вимогами. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 22.03.2023 у справі №5/58.
З урахуванням приписів ст. 61 КУзПБ та документальних доказів, суд зазначає про те, що при поданні позовної заяви про покладення субсидіарної відповідальності на осіб, винних у доведенні боржника до банкрутства, саме ліквідатор зобов`язаний надати суду відомості щодо актуального складу кредиторів боржника та їх вимог, оскільки стягнуті в порядку субсидіарної відповідальності грошові кошти включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів, тому достеменне встановлення суми непогашених вимог кредиторів за недостатністю майна банкрута, є обов`язковим. 
Натомість позивачем до матеріалів даної справи таких відомостей не надано.
У зв`язку із викладеним та враховуючи встановлені судом обставини, що у поданій позовній заяві ліквідатор просить стягнути з ОСОБА_1 (як директора ТОВ "Енерготрейдинг") та ОСОБА_2 (як засновника ТОВ "Енерготрейдинг") різницю між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою у розмірі 50 152 042,48 грн, як субсидіарну відповідальність за доведення до банкрутства, але не надає до матеріалів справи звіт за підсумками проведеної ліквідаційної процедури, відомості щодо актуального складу кредиторів боржника та розміру їх вимог, аналіз фінансового стану банкрута, відомості щодо ліквідаційної маси, суд дійшов висновку про передчасність звернення з такою заявою та суду відсутність підстав для задоволення позову. 
Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.
Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.
Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.
На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Суд також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
З урахуванням наведеного, господарський суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейдинг" арбітражного керуючого Шевцова Євгена Вікторовича (49000, м. Дніпро, пл. Героїв Майдану, буд. 1, офіс 303, код ЄДРПОУ 41950981) до відповідача-1 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідача-2 ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язання боржника на його керівника (засновника) - відмовити.
Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення суду може бути оскаржено в порядки та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення складено та підписано 20.05.2026.

Суддя	 	А.Є. Соловйова