Справа № 946/4341/26  Провадження № 3/946/1113/26 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Присакар О.Я., за участю: секретаря судового засідання – Воронової В.Є., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , представника особи – ОСОБА_2 , прокурора – Маріогло О.А., розглянувши матеріали у справі про адміністративне правопорушення, які надійшли з управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Велика Кудара, Бурятія, яка обіймала посаду лікаря-терапевта Ізмаїльської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, –

ВСТАНОВИВ:

До Ізмаїльського міськрайонного суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 510/2026 від 26.05.2026 року, складений відносно ОСОБА_1 , в якому зазначено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді лікаря-терапевта з медико-соціальної роботи Ізмаїльської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи», будучи суб`єктом декларування відповідно до п.п. «ґ» п. 2 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно 31.03.2025, без поважних причин, подала шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, чим порушила вимоги абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме - несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Також до Ізмаїльського міськрайонного суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 511/2026 від 26.05.2026 року, складений відносно ОСОБА_1 , в якому зазначено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді лікаря-терапевта з медико-соціальної роботи Ізмаїльської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи», будучи суб`єктом декларування відповідно до п.п. «ґ» п. 2 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно а саме 17.04.2026 о 11 год. 40 хв., без поважних причин, подала шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за 2025 рік, чим порушила вимоги абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме - несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, адміністративна відповідальність встановлена за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
В судовому засідання ОСОБА_1 вину у вчинені адміністративного правопорушення не визнала. Її представник просила закрити провадження за протоколом № 511 за відсутністю складу правопорушення, зазначаючи, що ОСОБА_1 не була ознайомлення з вимогами законодавства про запобігання корупції. Щодо протоколу № 510 представник просила закрити провадження за спливом строків притягнення до відповідальності, зазначаючи, що правопорушення вчинено 31.03.2025 року, а протокол складено 26.05.2026 року, також ОСОБА_1 не була ознайомлення з вимогами законодавства про запобігання корупції.
Прокурор у судовому засіданні зазначив, що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо доказів про вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у зв`язку з чим, просив накласти на  ОСОБА_1 адміністративне стягнення у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності та її представника, прокурора, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.
Відповідно до 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Згідно приписів ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
З`ясовуючи ці обставини, суд виходить з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Диспозиція ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за своїм змістом є бланкетною адміністративно - правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно - правових актів. Норма ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб`єкт цього адміністративного правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного законодавства, а саме статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», в якій передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно - правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.
Одним з основоположних принципів діяльності щодо запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки такі правопорушення несуть негативні наслідки, що можуть сприяти підриву авторитету державних органів влади та зашкодити суспільним інтересам, тому таке правопорушення не може бути визнане як малозначне.
У судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу (розпорядження) N? 4-к від 11.02.2013 ОСОБА_1 прийнято на роботу до Ізмаїльської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії на посаду лікаря-терапевта з медико-соціальної роботи.
Згідно з наказом голови ліквідаційної комісії КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» N? 68 від 18.12.2024 про звільнення працівників у зв?язку з ліквідацією, ОСОБА_1 попереджено про майбутнє звільнення.
Відповідно до наказу (розпорядження) N? 111-к про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 звільнено із займаної посади 20.02.2025, у зв?язку з чим вона припинила діяльність, пов?язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування.
Наказом Міністерства оборони України N?402 від 14.08.2008 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» визначено, що до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать: госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК Десантно-штурмових військ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ВЛК Сухопутних військ Збройних Сил України; (2 ВЛК Сил спеціальних операцій Збройних Сил України; ВЛК інших закладів охорони здоров?я комунальної або державної форми власності.
Позаштатні (постійно та тимчасово діючі) ВЛК призначаються у складі голови, заступника голови (може призначатись один з членів комісії), членів комісії (не менше ніж три лікарі) і секретаря з числа фахівців з медичною освітою. До складу ВЛК можуть призначатися лікарі інших спеціальностей.
Відповідно до пп. «ґ» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб?єктами на яких поширюється дія цього закону є голови та члени медико-соціальних експертних комісій, а також голови, їх заступники, члени та секретарі позаштатних постійно діючих військово-лікарських і лікарсько-льотних комісій, які при цьому не є особами, зазначеними у пункті 1 частини першої цієї статті.
Таким чином, відповідно до п.п. «ґ» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_1 є суб?єктом на якого поширюється дія цього Закону, як на члена позаштатних постійно діючих військово-лікарської комісії, і вона є суб?єктом декларування і відповідальності за вчинення правопорушення пов?язаного з корупцією, і зобов?язана виконувати вимоги Закону, в тому числі зазначених у ч. 1 ст. 45 вказаного Закону.
Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов?язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.
Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону, особи, які припинили діяльність, пов?язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а", "в"-"ґ'" п. 2 ч. 1 ст. 3, зобов?язані до 1 квітня наступного року після року припинення діяльності подати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.
У питанні 45-1 «Суб?єктність членів ВЛК, МСЕК, ЛЛК, ЛКК?» Роз?яснення Національного агентства з питань запобігання корупції N?4 від 13.11.2023 «Щодо фінансової доброчесності: застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю (подання декларації, повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, повідомлення про відкриття валютного рахунку)» визначено, що суб?єктами, на яких поширюється дія Закону, є: особовий склад штатних військово-лікарських комісій (ВЛК, пп. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону); голови та члени лікарсько-консультативних (ЛКК) і медико-соціальних експертних комісій (МСЕК), а також голови, їхні заступники, члени та секретарі позаштатних постійно діючих військово-лікарських (ВЛК) і лікарсько-льотних комісій (ЛЛК), які при цьому не є особами, зазначеними у п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону (пп. «ґ`п.2 ч. 1 ст. 3 Закону).
У відповідності до пункту 15 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», суб?єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-" пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов?язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в", -" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов?язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
12.10.2023 року набрав чинності Закон України N? 3384-IX «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», яким відновлено обов?язок подання декларацій суб?єктів, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та доповнено перелік суб?єктів декларування, визначених п. 2 ч. 1 ст. З Закону підпунктом «ґ», а саме голови та члени лікарсько-консультативних і медико-соціальних експертних комісій, а також голови, їх заступники, члени та секретарі позаштатних постійно діючих військово-лікарських і лікарсько-льотних комісій, які при цьому не є особами, зазначеними у пункті 1 частини першої цієї статті.
На виконання вищезазначених вимог законодавства, ОСОБА_1 була зобов?язана подати щорічну декларацію особи, яка припинила діяльність, пов?язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за 2025 рік не пізніше 31.03.2026 (включно). Проте, ОСОБА_1 , будучи суб?єктом декларування, яка повинна бути обізнана щодо обов?язку, способу та строку подання такого типу декларації, припинивши 20.02.2025 діяльність на посаді лікаря-терапевта з медико-соціальної роботи Ізмаїльської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, яка є структурним підрозділом комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи», за відсутності поважних причин, у порушення абзацу 2 частини 2 статті 45 Закон України «Про запобігання корупції», подала щорічну декларацію особи, яка припинила діяльність, пов?язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за 2025 рік лише 17.04.2026 о 11 год. 40 хв., що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Факт несвоєчасної подачі ОСОБА_1 відповідної декларації встановлений, поважні причини не встановлені.
Таким чином, ОСОБА_1 , припинивши 20.02.2025 діяльність на посаді лікаря-терапевта з медико-соціальної роботи Ізмаїльської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, яка є структурним підрозділом комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи», являючись суб?єктом, на якого поширюється дія Закон України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, а саме 17.04.2026 о 11 год. 40 хв., без поважних причин подала шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, яка припинила діяльність, пов?язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за 2025 рік, чим порушила вимоги абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону та вчинила правопорушення, пов?язане з корупцією, передбачене частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації.
ОСОБА_1 не виконала вимоги абзацу 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», які виникли у неї як у особи, яка припинила діяльність на посаді лікаря-терапевта з медико-соціальної роботи Ізмаїльської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, яка є структурним підрозділом КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи». З огляду на те, що зазначений обов`язок виник у зв`язку з припиненням діяльності саме в Ізмаїльській міжрайонній медико-соціальній експертній комісії, місцем вчинення адміністративного правопорушення слід вважати місце здійснення ОСОБА_1 відповідної діяльності.
Крім того, ОСОБА_1 була зобов`язана подати щорічну декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функції держави або місцевого самоврядування, за 2025 рік не пізніше 31.03.2026 (включно).
ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді лікаря-терапевта з медико-соціальної роботи Ізмаїльської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, припинивши 20.02.2025 діяльність, пов?язану з виконанням Функцій держави або місцевого самоврядування, являючись суб?єктом, на якого поширюється дія Закон України «Про запобігання корупції, несвоєчасно, а саме 31.03.2025 о 15 год. 17 хв., без поважних причин подала шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національне агентство з питань запобігання корупції декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов?язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, чим порушила вимоги абзацу 1 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинила правопорушення, пов?язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації.
ОСОБА_1 не виконала вимоги абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», які виникли у неї як у особи, що припинила діяльність, пов?язану з виконанням функцій держави, а саме на посаді лікаря-терапевта з медико-соціальної роботи Ізмаїльської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, яка є структурним підрозділом КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи». У зв?язку з тим, що відповідна діяльність здійснювалася ОСОБА_1 в Ізмаїльській міжрайонній медико-соціальній експертній комісії, місцем вчинення адміністративного правопорушення є місце здійснення нею такої діяльності.
Одним з основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявитися у підриві авторитету державних органів та органів місцевого самоврядування та зашкодити суспільним інтересам, а отже не можуть бути визнані як малозначимі. Тому, незалежно від виду суб?єкту та його службової діяльності, та інших характеристик його обов?язком є діяти лише в рамках закону.
Датами і часом вчинення правопорушень, пов?язаних з корупцією ОСОБА_1 є фактичний час і дата несвоєчасної подачі щорічної декларації а саме: 31.03.2025 о 15 год. 17 хв. та 17.04.2026 о 11 год. 40 хв.
Датою виявлення адміністративних правопорушень, пов?язаних з корупцією є дата завершення збору доказів, встановлення особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, фактичних даних для висновку про наявність в діях особи вини у вчиненні правопорушення, встановлення складу адміністративного правопорушення та складання протоколу за участю особи - ОСОБА_1 , а саме 26.05.2026 року.
Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов?язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Згідно ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відповідальність за цією нормою передбачена за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Винність ОСОБА_1 у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю наступних доказів, досліджених судом, а саме: 
- протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 510/2026 від 26.05.2026 року; протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 511/2026 від 26.05.2026 року; поясненнями ОСОБА_1 , наданими у судовому засіданні 25.06.2026 року та іншими доказами в їх сукупності, які були досліджені у судовому засіданні.
Разом з тим, надаючи оцінку доводам захисту щодо відсутності складу правопорушення за протоколом № 511 через необізнаність ОСОБА_1 з вимогами законодавства про запобігання корупції, суд звертає увагу на приписи ст. 68 Конституції України, якими визначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Також вказаною нормою встановлено, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Окрім того, суд звертає увагу на те, що матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 подавала щорічну декларацію 21.03.2024 року, а також щорічну декларацію 06.03.2025 року, що вказує на обізнаність останньої з вимогами законодавства про запобігання корупції та в силу ст. 68 Конституції України імперативно мало обов`язок неухильно додержуватися та виконувати покладені на неї вказаним законодавством обов`язки.
Суд наголошує, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування, повинна бути обізнаною щодо обов`язку, способу, та терміну подачі декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
У цьому зв`язку суд визнає доводи захисту неспроможними та такими, що не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час розгляду справи.
З приводу тверджень сторони захисту стосовно порушення строків притягнення до відповідальності за протоколом № 510, суд зазначає наступне.
Відповідно до приписів ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтею 51 та частинами третьою - шостою статті 164-14, статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
Як вбачається зі змісту ст.38 КУпАП початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення у даному випадку є день виявлення адміністративного правопорушення.
Правопорушення, яке передбачено диспозицією ч.1 ст. 172-6 КУпАП є триваючим.
Триваючим адміністративним правопорушенням є порушення, пов`язані з довготривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила які-небудь встановлені дії або бездіяльність, і далі перебуває в стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан триває протягом значного часу, і весь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.
Як слідує з правових висновків, викладених в п. 17, 18 постанови Верховного Суду від 03.05.2018 по справі №487/2854/17, Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення. Проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. Характер триваючого правопорушення оцінюється судом в кожному конкретному випадку індивідуально.
Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
Як стверджує захисник, 31.03.2025 року ОСОБА_1 було подано декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, а тому про факт правопорушення пов`язаного з корупцією стало відомо саме 31.03.2025 року. Протокол складено 26.05.2026 року, що виходить за межі строків притягнення до відповідальності, визначених ст. 38 КУпАП.
Втім суд не погоджується з таким твердженням захисника, оскільки певна інформація про обставини та факти адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути відома будь-якій особі (наприклад, безпосередньому керівнику, викривачу, працівнику правоохоронного органу). Встановлення і навіть документування ними такої інформації не може вважатися встановленням факту адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, оскільки такі особи не наділені правом робити висновок про наявність або відсутність правопорушення, пов`язаного з корупцією. Вони лише інформують про певні факти компетентні органи, надають документи, що підтверджують факт вчинення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, вказаного правопорушення.
Виявити правопорушення, пов`язане з корупцією, означає установити наявність підстави адміністративної відповідальності за його вчинення, тобто всіх об`єктивних та суб`єктивних ознак відповідного складу правопорушення. Право та обов`язок установлення вказаного факту, а також його документування, має особа, уповноважена складати протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією. Окрім того, така особа у різні періоди часу може отримувати різну інформацію про події та факти, що мають відношення до вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією (збір документів, інформації, відібрання пояснень тощо).
Висновок про те, що виявлено правопорушення, пов`язане з корупцією як сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, особа, уповноважена складати протокол про таке правопорушення, робить виключно шляхом оформлення та підписання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією. При цьому відповідно до статті 254 КУпАП здійснює це невідкладно - не пізніше 24 годин з моменту фактичного встановлення всіх необхідних ознак такого правопорушення, а отже моментом виявлення правопорушення, пов`язаного з корупцією, слід вважати день складання протоколу про таке правопорушення уповноваженою посадовою особою.
Вказана позиція викладена у листі Голови Верховного Суду від 09.04.2021 року за вих. №1089/0/2-21.
Суд бере до уваги наявність в матеріалах справи рапорт старшого оперуповноваженого УСР в Одеській області ДСР НП України від 26.05.2026 року, у якому зазначено, що встановлено порушення вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 та виявлено факт вчинення нею правопорушення, пов`язаного з корупцією.
Отже, суд вважає, що датою виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного із корупцією, є момент з`ясування всіх необхідних даних, який збігається з моментом складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки лише після отримання таких даних можливо встановити всі необхідні ознаки складу адміністративного правопорушення, а тому строк обчислення притягнення особи до адміністративної відповідальності, слід відраховувати з дня складання протоколів, а саме з 26.05.2026 року, тому строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП не спливли, внаслідок чого відсутні передбачені п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП підстави для закриття провадження у справі, у зв`язку з чим твердження захисника в цій частині є необґрунтованими та такими, що не гуртуються на вимогах чинного законодавства України.
Згідно ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення враховується обставини, згідно ст. ст. 33-35 КУпАП, характер вчиненого правопорушення, особа порушника, з урахуванням чого застосовується адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Крім того, в силу ч. 1 ст. 40-1 КУпАП, стягнути з  ОСОБА_1 судовий збір в розмірі, передбаченому п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року (зі змінами), а саме в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 605 грн. 60 коп.
Керуючись ст. ст. 7, 9, 172-6, 251, 268, 280, 283 КУпАП, суд –
ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серія НОМЕР_1 , виданий 16.06.2006 року Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області, РНОКПП – НОМЕР_2 ), визнати винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серія НОМЕР_1 , виданий 16.06.2006 року Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області, РНОКПП – НОМЕР_2 ) судовий збір на користь держави в розмірі 665 грн. 60 коп., зарахувавши його до спеціального фонду державного бюджету України.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення, або отримання.
Повний текст постанови складено 26.06.2025 року.

Суддя: 	О.Я.Присакар