УХВАЛА

24 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 927/621/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Булгакової І. В.(головуючої), Власова Ю.Л. та Малашенкової Т.М., 
розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у Чернігівській області (далі - Управління ДПС) 
на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2026 та
постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2026 
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»
до: 1)Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Колос Деревини";
2) ОСОБА_1 
про стягнення 2 018 352,53 грн, 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Міністерства фінансів України, 
заінтересовані особи: 1)Приватний виконавець Палігін Олександр Петрович,
2) Управління ДПС,
3) Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області,

ВСТАНОВИВ:
Управління ДПС 30.04.2026 (через систему "Електронний суд") звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2026 (про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам) і постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2026 у цій справі та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяв приватного виконавця.
Верховний Суд ухвалою від 25.05.2026 касаційну скаргу Управління ДПС залишив без руху, зокрема у зв`язку з тим, що скарга не містила посилання на підставу касаційного оскарження, передбачену відповідним абзацом частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, Кодекс) як для оскарження судового рішення, передбаченого пунктами 2, 3 частини першої статті 287 названого Кодексу, а також до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі; надано скаржнику строк для усунення зазначених недоліків.
Вказана ухвала від 25.05.2026 про залишення касаційної скарги без руху була надіслана та доставлена в електронний кабінет скаржника 25.05.2026 о 18:54.
Управління ДПС 01.06.2026 (згідно з поштовою відміткою на конверті) на усунення недоліків подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка фактично повторює зміст попередньої касаційної скарги та в якій скаржник на обґрунтування підстав касаційного оскарження посилається на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України та зазначає про те, що суди попередніх інстанції під час ухвалення оскаржуваних судових рішень не врахували висновків Верховного Суду, викладених у постановах, про які зазначає у скарзі.
Також до скарги додано платіжну інструкцію від 27.05.2026 №935, що підтверджує сплату скаржником судового збору у розмірі 3 328,00 грн.
Розглянувши матеріали поданої заяви про усунення недоліків, Суд зазначає таке.
Як було зазначено в ухвалі Верховного Суду від 25.05.2026 про залишення касаційної скарги без руху, приписи пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України визначають, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено, підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Так, предметом касаційного оскарження є ухвала Господарського суду міста Чернігівської області від 16.01.2025, залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2026, якою заяву приватного виконавця, подану у порядку статті 336 ГПК України, про звернення стягнення на грошові кошти що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, задоволено частково (пункт 28 частини першої статті 255 ГПК України).
Відповідно до абзацу другого частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
При цьому Верховний Суд звертає увагу скаржника на ту обставину, що частина друга статті 287 ГПК України визначає і розмежовує підстави оскарження судових рішень, передбачені пунктами 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України та підстави оскарження судових рішень, що визначені у пунктах 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України.
Тобто, у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене, зокрема у пункті 2 частини першої статті 287 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень), а підставою касаційного оскарження є саме абзац другий частини другої статті 287 ГПК України.
Отже, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі чітку підставу касаційного оскарження судового рішення, передбачену частиною другою статті 287 ГПК України.
Однак подана скаржником на усунення недоліків касаційна скарга не містить посилання та уточнення підстав касаційного оскарження судового рішення, визначених пунктами 2, 3 частини першої статті 287 вказаного Кодексу, тобто скаржник не врахував вимог вказаної ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху.
Натомість в касаційній скарзі, поданій на усунення недоліків, скаржник як на підставу касаційного оскарження повторно посилається на те, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами було порушено норми процесуального та неправильно застосовано норми матеріального права без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах, які скаржник наводить у касаційній скарзі, що відповідає пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, тобто як для оскарження судового рішення, зазначеного у пунктах 1, 4 частини першої вказаної норми, що не підпадає під правове регулювання підстав касаційного оскарження судових рішень, визначених у пункті 2 частини першої статті 287 ГПК України (тобто ухвал суду), про що й було зазначено Судом в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху, вимоги якої скаржником не виконано.
За приписами ГПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність в касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює визнання недоліків касаційної скарги усунутими, а Суд в силу приписів статей 2 та 14 ГПК України позбавлений можливості самостійно доповнювати та змінювати підстави касаційного оскарження.
З огляду на викладене Суд дійшов висновку, що Управління ДПС не усунуло недоліків поданої касаційної скарги в частині зазначення підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої відповідним абзацом частини другої статті 287 ГПК України (як для оскарження судового рішення, передбаченого пунктами 2, 3 частини першої статті 287 названого Кодексу), як того вимагає пункт 5 частини другої статті 290 ГПК України, що є підставою для її повернення без розгляду як такої, що не відповідає вимогам процесуального закону щодо її змісту і форми. 
Відповідно до частини п`ятої статті 292 ГПК України питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
З огляду на викладене та керуючись статтею 234, частиною п`ятою статті 292 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2026 у справі № 927/621/23 повернути скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Булгакова

Суддя  Ю. Власов 

Суддя Т. Малашенкова