ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2026 м.Дніпро Справа №904/4463/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Левшиної Г.В. (доповідач)
суддів: Андрейчука Л.В., Віннікова С.В. 
секретар судового засідання: Мошинець Ю. О.
за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився
від відповідача: Касьян М.С.
вільний слухач: Єремєєв А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Девладово Агро-Металл Трейд Груп”
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2026 (суддя Мілєва І.В., повний текст рішення складено 12.01.2026) у справі №904/4463/25
за позовом Девладівської сільської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Девладово Агро-Металл Трейд Груп”
за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Військової частини НОМЕР_1 
за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління 
про стягнення 573789,84 грн
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позову.
Девладівська сільська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Девладово Агро-Металл Трейд Груп" про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою площею 6,4772 га з кадастровим номером 1225282500:01:005:0043 у розмірі 1220058,21 грн.
31.10.2025, 20.11.2025 позивач подав до суду уточнені позовні заяви, за змістом яких просив суд стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою площею 6,4772 га з кадастровим номером 1225282500:01:005:0043 у розмірі 573789,84 грн.
Господарський суд прийняв зменшення позовних вимог позивача.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на невиконання відповідачем своїх зобов`язань зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою у період з березня 2021 року по травень 2023 року, внаслідок чого останнім було безпідставно збережено кошти у вигляді несплаченої до бюджету орендної плати за користування спірною земельною ділянкою на суму 573789,84 грн. 

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2026 у справі №904/4463/25 позовні вимоги задоволено повністю: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Девладово Агро-Металл Трейд Груп” на користь Девладівської сільської ради 580675,32 грн, а саме: 573789,84 грн безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою площею 6,4772 га з кадастровим номером 1225282500:01:005:0043 (у період з березня 2021 року по травень 2023 року), а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 6885,48 грн.
Рішення суду мотивоване обгрунтованістю та доведеністю позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, через систему “Електронний суд”, Товариство з обмеженою відповідальністю “Девладово Агро-Металл Трейд Груп” звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2026 у справі №904/4463/25 та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення було неправильно застосовано норми матеріального права, що є безумовною підставою для його скасування.
В обґрунтування заявлених доводів відповідач посилається на:
- відсутність у його користуванні земельної ділянки площею 6,4772 га з кадастровим номером 1225282500:01:005:0043;
- відсутність доказів здійснення державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку;
- неправильний розрахунок суми стягнення, внаслідок помилкового та необґрунтованого застосування позивачем коефіцієнту Кцп, тобто, коефіцієнту, який враховує цільове призначення земельної ділянки відповідно до відомостей Державного земельного кадастру.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.
12.06.2026 від Девладівської сільської ради до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого представник просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. Крім того, зі змісту поданого відзиву вбачається, що сільська рада просила апеляційний суд поновити їй пропущений строк на подання відзиву у цій справі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Левшиної Г.В. (доповідач), суддів: Андрейчука Л.В., Віннікова С.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.04.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Девладово Агро-Металл Трейд Груп” залишено без руху; встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення її недоліків шляхом надання суду доказів сплати судового збору в розмірі 10328,22 грн.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.04.2026 поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2026 у справі №904/4463/25; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Девладово Агро-Металл Трейд Груп” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2026 у справі №904/4463/25; розгляд апеляційної скарги призначено на 02.06.2026 о 14:45 год.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.04.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Девладово Агро-Металл Трейд Груп” залишено без руху; встановлено апелянту протягом 5 днів з дня отримання цієї ухвали усунути вказані недоліки апеляційної скарги, а саме: зареєструвати електронний кабінет у системі ЄСІКС відповідно до ч. 6 ст. 6 ГПК України, відомості про що надати апеляційному суду.
04.05.2026 від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги з доказами реєстрації електронного кабінету товариства у системі ЄСІКС. Одночасно, скаржник подав заяву про продовження строку виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 28.04.2026 по справі №904/4463/25 до 08.05.2026.
Ухвалою від 05.05.2026 продовжено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Девладово Агро-Металл Трейд Груп” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2026 у справі №904/4463/25, повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 02.06.2026 о 14:45 год.
01.06.2026 через підсистему “Електронний суд” від третьої особи-2 надійшли письмові пояснення, за змістом яких представник, зокрема просив апеляційний суд змінити назву третьої особи-2 з Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління на Квартирно-експлуатаційний відділ м.Дніпро, у зв`язку із реорганізацією юридичної особи.
02.06.2026 через підсистему “Електронний суд” від скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням представника товариства - адвоката Касьяна М.С. до м. Миколаїв для участі у розгляді кримінальної справи. Одночасно, представник просив суд провести судове засідання 02.06.2026 о 14:45 в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
В судове засідання 02.06.2026 представники учасників справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник скаржника запрошення до відеоконференції не прийняв, до судового засідання не доєднався.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.06.2026 здійснено заміну найменування третьої особи-1 у справі №904/4463/25 з Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління на Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпра; відкладено розгляд апеляційної скарги на 09.06.2026 о 14:30 год.
В судове засідання 09.06.2026 в режимі відеоконференції з`явився представник скаржника, надав пояснення по суті апеляційної скарги. Представник позивача в засідання суду не з`явився, проігнорував визнану судом обов`язкову явку представника Девладівської сільської ради в призначене судове засідання.
Враховуючи неявку представника позивача в засідання суду, з метою здійснення повного та всебічного розгляду апеляційної скарги колегія суддів відклала розгляд апеляційної скарги на 17.06.2026 об 11:30 год. 
В судове засідання 17.06.2026 в режимі відеоконференції з`явився представник скаржника, який заявив усне клопотання про перенесення розгляду справи для надання відповіді на відзив. Крім цього, відповідачем надані усні міркування щодо обставин, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши клопотання Девладівської сільської ради про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає.
Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно ч. ч. 1, 4 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
Ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 27.04.2026 про відкриття апеляційного провадження та встановлення строку щодо подання відзиву протягом 10 днів з моменту отримання ухвали, доставлено до електронного кабінету сільської ради 28.04.26 о 14:37, а відзив подано 12.06.2026.
Поряд із цим, неодноразово відкладаючи судове засідання у цій справі, колегія суддів додатково висловлювала позивачу пропозицію щодо надання відзиву на апеляційну скаргу.
Як вказує Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.12.2018р. у справі №904/5995/16 (висновок щодо застосування норм права), пропущений учасником процесуальний строк може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли ГПК України встановлено неможливість такого поновлення. Вирішуючи питання про поновлення або продовження процесуальних строків, суд має враховувати зміст заяви (клопотання) учасника та вчинених ним дій, уникаючи як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом.
Виходячи з того, що саме судом було запропоновано позивачу надати відзив на апеляційну скаргу згідно з ухвалами 27.04.2026, 02.06.2026, з метою уникнення надмірного формалізму та забезпечення виконання завдань господарського судочинства, апеляційний суд дійшов висновку про можливість задоволення клопотання Девладівської сільської ради, поновлення пропущеного строку та долучення до матеріалів справи поданого відзиву.
Одночасно, враховуючи надані відповідачем усні пояснення щодо відзиву на апеляційну скаргу, тривалий апеляційний розгляд даної справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні, у зв`язку з чим, переходить до її розгляду по суті.
В судовому засіданні 17.06.2026 колегією суддів оголошено вступну та резолютивну частини постанови. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та встановлені апеляційним господарським судом.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 439166958 від 12.08.2025 (а.с. 12) вбачається, що за Товариством з обмеженою відповідальністю "Девладово Агро-Металл Трейд Груп" 19.02.2021 зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомості - комплекс, розташований на вул. Привокзальна, буд. 3 В, с-ще Девладове, Софіївський район, Дніпропетровська область.
Як вказує позивач, нерухоме майно розташоване на земельній ділянці комунальної форми власності площею 6,4772 га з кадастровим номером 1225282500:01:005:0043.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0001587432025 від 07.08.2025 земельна ділянка площею 6,4772 га, кадастровий номер 1225282500:01:005:0043, є сформованою з 29.12.2001.
На теперішній час договір оренди спірної земельної ділянки між позивачем та відповідачем не укладено, право оренди відповідно до закону не зареєстровано. 
У період з березня 2021 року по травень 2023 року між Девладівською сільською радою та відповідачем не існувало договірних правовідносин щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1225282500:01:005:0043. 
А отже, відповідач у період з березня 2021 року по травень 2023 року користувався спірною земельною ділянкою без укладання договору оренди земельної ділянки, не сплачуючи при цьому плату у відповідному розмірі, що у свою чергу позбавило Девладівську сільську раду, як власника землі, права отримувати від цієї ділянки дохід у розмірі орендної плати, чим порушено майнові права позивача.
За розрахунком позивача за період з березня 2021 року по травень 2023 року відповідачем збережено у себе без достатньої правової підстави кошти у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою площею 6,4772 га з кадастровим номером 1225282500:01:005:0043, яка знаходиться на вул. Привокзальна, буд. 3 В, с-ще Девладове, в розмірі 573789,84 грн. 
Відповідач безпідставно збережені кошти у вигляді несплаченої до бюджету орендної плати за користування спірною земельною ділянкою не сплатив, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися в суд за захистом та відновленням порушених майнових прав.
Оцінивши доводи сторін та представлені на їх підтвердження докази, місцевий господарський суд задовольнив позовні вимоги. 

Відповідач в апеляційній скарзі не погоджується з судовим рішенням, оскільки під час ухвалення судового рішення місцевим господарським судом не надано оцінку твердженням відповідача щодо тих обставин, що:
- у його користуванні ніколи не було земельної ділянки площею 6,4772 га з кадастровим номером 1225282500:01:005:0043;
- позивачем не надано докази здійснення державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку;
- суд першої інстанції неповно встановив обставини, що мають значення для справи, оскільки позивачем було невірно розрахунок суми стягнення, внаслідок помилкового та необгрунтованого застосування позивачем коефіцієнту Кцп, тобто, коефіцієнту, який враховує цільове призначення земельної ділянки відповідно до відомостей Державного земельного кадастру. Зокрема, в матеріалах справи відсутні будь-які належні документи про віднесення спірної земельної ділянки до категорії земель з цільовим призначенням 11.02 “Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості”. Враховуючи, що земельна ділянка з кадастровим номером 1225282500:01:005:0043 в користування, зокрема, відповідачу та/або іншим особам не передавалась, а рішення позивача про затвердження проекту землеустрою з визначенням цільового призначення відповідно до Класифікації відсутнє, то цільове призначення земельної ділянки слід було визначати, як 16.00 Землі запасу. Відповідно до Додатку 8 Методики коефіцієнт цільового призначення (Кцп) відсутній, а тому при визначені нормативно-грошової оцінки земельної ділянки мав складати 0. Вказана обставина судом першої інстанції досліджена взагалі не була та фактично прийнято безальтернативно сторону позивача. За умови правильного визначення виду цільового призначення земельної ділянки, а саме 16.00 “Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам)”, розмір нормативно-грошової оцінки земельної ділянки був би набагато меншим, а це безпосередньо впливає на розрахунок, що був здійснений стороною позивача.

Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1-4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та/або відзиві на неї. При цьому суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги лише у випадках, передбачених частиною четвертою статті 269 Господарського процесуального кодексу України, зокрема якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Переглянувши оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність встановлення місцевим господарським судом фактичних обставин справи, повноту їх правової оцінки та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Щодо доводів апелянта про відсутність у його користуванні земельної ділянки площею 6,4772 га з кадастровим номером 1225282500:01:005:0043.
Відповідно до приписів частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) реалізуються через право постійного користування або право оренди.
Частиною першою статті 93 і статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 ЗК України).
Принцип платного використання землі передбачено й статтею 206 ЗК України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давнього Риму (збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Тобто власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
Отже, положення глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Подібні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від 04.02.2019 у справі №922/3409/17, від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 09.04.2019 у справі №922/652/18, від 21.05.2019 у справі №924/552/18, від 17.03.2020 у справі №922/2413/19.
Отже фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 ЦК України. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16 та від 20.09.2018 у справі №925/230/17.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Згідно п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).
Такий підхід узгоджується із судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 року в справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Як встановлено, згідно наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №439166958 від 12.08.2025, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Девладово Агро-Металл Трейд Груп" 19.02.2021 зареєстровано право приватної власності на об`єкта нерухомості - комплекс, розташований на вул. Привокзальна, буд. 3 В, с-ще Девладове, Софіївський район, Дніпропетровська область.
При цьому, дана довідка містить у собі відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна, а саме: адмінбудівля загальною площею 57,2 кв.м., склад Б загальною площею 90,6 кв.м., цех дозборки В загальною площею 570,0 кв.м., пожежне водоймище Г, пожежний резервуар Д, асфальтна площадка 1 загальною площею 2369,0 кв.м, асфальтна площадка 2 загальною площею 1350,0 кв.м., огорожа 3 загальною площею 1115,0 кв.м., електричні підстанції 1 (4), 2 (5), резервуари для зберігання нафтопродуктів (61 од.), асфальтна площадка, резервуар для питної води.
Як зазначає сам відповідач, 20.06.2023 за договором №20/06.1-23/37 ним було надано Військовій частині НОМЕР_1 можливість спільного безоплатного тимчасового користування нерухомим майном: технічна будівля загальною площею 64,0 кв.м. та асфальтований двір загальною площею 6,47 га, розташовані на земельній ділянці за кадастровим номером 1225282500:01:005:0043, адреса: Дніпропетровська область, Криворізький район, Девладівська територіальна громада, селище Девладово, вул.Привокзальна, 3в.
20.06.2023 сторонами підписано відповідний акт приймання-передачі до договору.
Таким чином, твердження апелянта щодо відсутності у його користуванні всієї земельної ділянки спростовуються наявними у справі доказами.

Щодо права територіальної громади на спірну земельну ділянку.
Як неодноразово було зазначено Конституційним судом України у своїй усталеній практиці, до події, факту чи правовідносин має застосовуватися той нормативний регулятор, під час якого вони настали або мали місце.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно до частини першої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
За частинами першою, другою статті 60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.
Так, відносини, пов`язані з розмежуванням земель державної власності на землі комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст та землі державної власності регулював Закон України “Про розмежування земель державної та комунальної власності”, за приписами статті 7 якого, до земель комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст передані, серед іншого, усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної власності та земель, віднесених до державної власності.
Окрім того, в абзаці 1 пункту 10 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що з набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст.
У відповідності до приписів статі 83 Земельного кодексу України, уведеного в дію 01.01.2002, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.
Наведені норми кореспондуються з приписами статей 142-145 Конституції України, відповідно до яких до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об`єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Права місцевого самоврядування захищаються у судовому порядку.
А відтак, вказані норми діючого законодавства та наявні в матеріалах справи докази беззаперечно вказують на факт віднесення спірної земельної ділянки саме до комунальної власності.
Як встановлено, Девладівська сільська рада відповідно до вимог пунктів 3, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" та ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України є органом, який від імені територіальної громади здійснює права власника щодо спірної земельної ділянки.
Суд першої інстанції встановив, що 29.12.2001 проведено державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 1225282500:01:005:0043 площею 6,4772 га, визначено її категорію та цільове призначення – для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема, із енергогенеруючим блоком.
За інформацією з Державного земельного кадастру власником спірної земельної ділянки є Девладівська сільська рада.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 1 Закон України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж.
Стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлює, що до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки, зокрема: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель).
Згідно з частиною 1, 2 статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками; на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель за результатами інвентаризації земель; на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).
За змістом ч. 1 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.
Частиною 1 статті 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що відомості Державного земельного кадастру є відкритими та загальнодоступними, крім випадків, передбачених цим Законом, та надаються у формі: витягів з Державного земельного кадастру.
Таким чином, виходячи з того, що згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.08.2025 №НВ-0001587432025 площа земельної ділянки з кадастровим номером 1225282500:01:005:0043 складає 6,4772 га, категорія земель: не визначено; вид використання земельної ділянки: 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема з енергогенеруючим блоком, сформована як об`єкт цивільних прав.
При цьому, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.08.2025 №НВ-0001587432025 є належним та допустимим доказом у справі у розумінні положень статті 76, 77 ГПК України. Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно з статтею 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є офіційними.
В свою чергу, відповідачем до матеріалів справи не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів та викладених в апеляційній скарзі заперечень щодо задоволених судом першої інстанції позовних вимог.
Одночасно, судова колегія враховує той факт, що правомірність набуття у комунальну власність спірної земельної ділянки не є предметом розгляду у цій справі. Так само як й визначення цільового призначення земельної ділянки.
За таких обставин, враховуючи відсутність відомостей щодо перебування земельної ділянки за кадастровим номером 1225282500:01:005:0043, адреса: Дніпропетровська область, Криворізький район, Девладівська територіальна громада, село Девладово, вул.Привокзальна, 3в, у приватній або державній власності, знаходження у межах селища Девладове, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності у позивача права на стягнення даної суми заборгованості.

Щодо визначення цільового призначення земельної ділянки та використання відповідного коефіцієнту при проведенні нарахування.
Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок (ст. 5 Закону України "Про оцінку земель", п. 286.2 ст. 286, пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України).
Згідно зі ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Згідно з розрахунками нормативної грошової оцінки земельної ділянки її розмір за 2021 рік складає 7773613,40 грн., за 2022 рік складає 8550974,74 грн., за 2023 рік складає 9833620,95 грн.
Розрахунок безпідставно збережених коштів здійснено шляхом множення нормативної грошової оцінки за відповідний рік на 3% та на кількість днів користування.
Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 1 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території (п. 284.1 ст. 284 Податкового кодексу України).
За положеннями пункту 288.5 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: 
- не може бути меншою за розмір земельного податку:
для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;
для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області;
- не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
Рішеннями Девладівської сільської ради від 26.06.2020 №1251-37/VІІ, від 02.07.2021 №628-10/УІІІ, від 27.06.2022 №1496-22/УІІІ, затверджено Положення "Про сплату орендної плати», ставки орендної плати, пільги зі сплати земельного податку тощо.
Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Частиною першою статті 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Вказані рішення на момент розгляду справи судом першої інстанції в установленому законом порядку не оскаржені, не скасовані.
Відповідно до ст.20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
При цьому, згідно із ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для:
а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам;
б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок;
в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною;
г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.
Як вже було зазначено, на момент розгляду справи судом першої інстанції цільовим призначенням спірної земельної ділянки було визначено: 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема з енергогенеруючим блоком, сформована як об`єкт цивільних прав.
Доказів протилежного відповідачем представлено не було ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді.
Таким чином, доводи апелянта щодо неправильного застосування коефіцієнту є неспроможними і такими, що спростовуються матеріалами справи.
Крім того, колегією суддів також враховуються ті обставини, що відзиву на позов з доказами на підтвердження своїх заперечень, контррозрахунку суми із застосуванням вірного, на думку апелянта коефіцієнту, відповідачем до справи надано не було. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Центральний апеляційний господарський суд зазначає, що аргументи були почуті, враховані апеляційним судом, при цьому судом встановлено, що оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Хаджинастасиу проти Греції»).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, які зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 року). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Таким чином, доводи заявника апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також те, що доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2026 у справі №904/4463/25 слід залишити без змін.

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 271, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Девладово Агро-Металл Трейд Груп" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2026 у справі №904/4463/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2026 у справі №904/4463/25 залишити без змін.

Справу №904/4463/25 повернути до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачено статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена та підписана 17.06.2026.

Головуючий суддя Г.В. Левшина 

Суддя Л.В. Андрейчук

Суддя С.В. Вінніков