УХВАЛА

02 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 520/22720/24
адміністративне провадження № К/990/28501/26 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Блажівської Н.Є., перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у Харківській області в частині оскарження постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2026 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
УСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, у якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30 квітня 2024 року №23266/2419, яким збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб в розмірі 88 164,16 грн.
Ухвалою суду першої інстанції відкрито провадження у справі та встановлено, що ця справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 6 березня 2026 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2026 року, позов задоволено.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Харківській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2026 року та залишивши в силі ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 5 березня 2026 року, якою заяву про поновлення строків для подання позовної заяви залишено без задоволення.
Касаційна скарга в цій частині обґрунтована тим, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, натомість постанова апеляційного суду прийнята з порушенням норм процесуального права та без урахування принципу правової визначеності. Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції не застосував правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 16 липня 2025 року у справі № 500/2276/24, та пункт 56.19 статті 56 Податкового кодексу України, які чітко обмежують строки звернення до суду після закінчення процедури адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень. Контролюючий орган наголошує, що встановлені законом процесуальні строки слугують забезпеченню передбачуваності та стабільності публічно-правових відносин, а триваюча пасивна поведінка позивачки, її неорганізованість чи байдужість до своїх прав не можуть вважатися поважними причинами для їх поновлення. Контролюючий орган вказує, що позивачка не довела неможливості дізнатися про порушення своїх прав у визначений законом термін.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою в частині оскарження постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2026 року Суд виходить з такого.
Статтею 129 Конституції України унормовано, що однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених положень законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Стаття 330 КАС України містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.
Так, відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Цим же пунктом встановлено, що у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене, зокрема, у частині другій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі наводиться обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже зміст вказаних норм свідчить про те, що касаційна скарга повинна містити вказівки на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування, які, на думку скаржника, допущені судом (судами) при прийнятті рішення (рішень), а також аргументи в обґрунтування такої його позиції.
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що доводи касаційної скарги наведені безвідносно до підстав ухвалення оскаржуваної ним постанови, оскільки доводи скаржника не співвідноситься з фактичними процесуальними підставами прийняття оскаржуваного судового рішення. Оскільки постанова Другого апеляційного адміністративного суду обґрунтована тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права та помилкового визначення правової природи поданого документа. Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заява від 24 квітня 2025 року з доданою позовною заявою про скасування податкового повідомлення-рішення від 29 серпня 2024 року № 48762/2419-2030 та клопотанням про поновлення строку фактично є самостійним позовом, а не заявою про збільшення чи уточнення позовних вимог у розумінні статті 47 КАС України. Апеляційний суд установив, що у поданих документах не містилося жодних посилань на справу №520/22720/24; навпаки, звернення з окремим позовом відбулося як реалізація права, раніше роз`ясненого самим же судом першої інстанції. Суд констатував, що внаслідок помилкової реєстрації самостійного позову як вхідної кореспонденції (матеріалів) у вже існуючій справі №520/22720/24, Харківський окружний адміністративний суд розглянув документи поза межами належного процесуального порядку, без автоматизованого розподілу справи в АСДС, присвоєння єдиного унікального номера та відкриття окремого провадження. За таких обставин, апеляційний суд визнав безпідставними доводи податкового органу, оскільки правова оцінка поважності причин пропуску строку звернення з новим позовом мала надаватися виключно в межах окремого судового провадження, а помилки судового діловодства не можуть обмежувати конституційне право особи на судовий захист.
Відтак касаційна скарга Головного управління ДПС у Харківській області не відповідає вищезазначеним процесуальним вимогам, а тому підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження.
Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п`ятої цієї статті).
Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо належного оформлення касаційної скарги.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Керуючись статтями 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,
УХВАЛИВ:
Повернути касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області в частині оскарження постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2026 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Є. Блажівська