ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

19 травня 2026 року	Справа №160/5709/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відповідача-2 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відповідача-2 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати дії (рішення №045550027610 «щодо відмови в призначенні пенсії» від 28.11.24 р.) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області протиправним й скасувати його;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області переглянути моє звернення від 25.11.24 р. і зарахувати ОСОБА_1 , до наявного (вже зарахованого) страхового стажу у розмірі 29 років період з 27.02.1994 р. по 30.06.1998 р. - 4 роки 4 місяці 3 дні в Виробничому кооперативі «Янтарь», та врахувати один місяць за півтора військову службу за періоди з 29.07.1986 р. по 15.10.1990 р. (4 роки 2 місяці 16 дн.) та з 23.10.1990 р. по 08.07.1991 р. (8 місяців 15 дн.), що має становити у відповідному розрахунку 7 років 4 місяці 1 день, а загалом це: 11 років 8 місяців 4 дні.
В обґрунтування позову зазначено, про те що позивач завернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV. 28.11.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області рішенням № 045550027610 було відмовлено в призначені пенсії за віком та зазначено про те, що необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV складає 31 рік, а страховий стаж позивача складає 29 років 00 місяців 00 днів, до загального трудового стажу не зараховано період роботи згідно записів трудової книжки з 27.02.1994 р. по 30.06.1998 р. оскільки даний період завірено печаткою УРСР. Позивач вважає, що оскільки в нього наявні записи в трудовій книжці, яка є основним документом для підтвердження стажу роботи, а за недоліки внесені роботодавцем до трудової книжки позивач, як працівник, не несе відповідальності, тому він має право на зарахування цього періоду до загального страхового стажу роботи. Крім того, до страхового стажу позивача, період проходження військової служби з 05.08.1981 р. по 14.01.1993 р. зараховано в одинарному розмірі. Проте позивач, вважає, що він має право на зарахування вищезазначеного періоду проходження військової служби в розрахунку один місяць за півтора, оскільки зазначену службу він проходив у віддаленій місцевості Читинськовї області та має право на пільги. Позивач не погодився з таким рішенням відповідача-1, тому, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою суду від 24 лютого 2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
Цією ж ухвалою відповідачам було надано строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідачів. 
Копію ухвали про відкриття провадження у справі отримано представниками відповідачів 1 та 2 – 25.02.2025 року, про що в матеріалах справи містяться довідки про доставку електронних листів.
Правом на подання відзиву відповідач-1 не скористався.
Частиною першою статті 261 КАС України визначені особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, а саме відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи обставини ненадання відповідачем-1 відзиву у встановлений строк (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі), суд вирішує справу за наявними матеріалами.
З огляду на викладене, суд зазначає, що вжив заходи щодо належного повідомлення відповідача про розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, у порядку визначеному КАС України.
11 березня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на позовну заяву, в якому відповідач-2, пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що розглянувши заяву позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області 28.11.2024 було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за № 045550027610 у зв`язку з тим, що на дату звернення відсутній необхідний страховий стаж, передбачений статтею 26 Закону № 1058-IV. Необхідний страховий стаж згідно статті 26 Закону № 1058-IV становить 31 рік для осіб, які набули право на призначення пенсії у 2024 році. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 27.02.1994 по 30.06.1998 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 23.04.1993, оскільки записи завірені печаткою, у якій зазначено країну УРСР. Відповідно до абз. 3 пункту 11 Положення № 276 на печатках і штампах повинен зазначатися номер свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності. У зв`язку з прийняттям вказаного Положення, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 липня 1994 року № 379 внесені зміни до Інструкції №643, зокрема, п. 4.2. вказаної інструкції доповнено новим абзацом, який передбачав, що на печатках і штампах суб`єктів підприємницької діяльності повинен зазначатися номер свідоцтва про державну реєстрацію. Також до страхового стажу позивача зараховано період проходження військової служби з 05.08.1981 по 31.12.1991 в одинарному розмірі, оскільки застосування кратності за вищезазначений період не передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До загального страхового стажу зараховано період проходження військової служби в російській федерації з 01.01.1992 по 14.01.1993 згідно військового квитка НОМЕР_2 від 11.03.1993 та довідки № 10328 від 17.10.2024. 1 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 згідно листа Мінсоцполітики № 411/0/2-23/54 від 12.01.2023. З огляду на викладене вище, загальний страховий стаж позивача, за наслідками розгляду поданих документів, склав 29 років 00 місяців 00 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Відповідач-2 також зазначає про те, що погоджується з висновками оскаржуваного рішення, вважає його законним та обґрунтованим, складеним у відповідності до норм чинного законодавства.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25.11.2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року.
У зв`язку з впровадженням екстериторіальності його заяву було направлено для опрацювання до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та розглянуто ним.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №045550027610 від 28.11.2024 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Рішення мотивоване тим, що необхідний вік становить 60 років, вік заявника 60 років, необхідний страховий стаж становить 31 рік, страховий стаж заявника становить 29 років 00 місяців 00 днів. З 01.01.2023 російська федерація припинала участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. В зв`язку з цим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РСФСР по 31.12.1991. Відповідно до пп. 2 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №22-1 від 25.11.2005 до заяви про призначення пенсії за віком додаються за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Період проходження військової служби з 05.08.1981 пo 31.12.1991 зараховано в одинарному розмірі, оскільки застосування кратності за вищезазначений період не передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду документів, доданих до заяви до загального страхового стажу зараховано період проходження військової служби в російській федерації з 01.01.1992 по 14.01.1993 згідно військового квитка НОМЕР_2 від 11.03.1993 та довідки №10328 від 17.10.2024. Не зараховано період роботи з 27.02.1994 по 30.06.1998 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 23.04.1993, оскільки записи завірені печаткою, у якій зазначено країну УРСР (країна не існує з 24.08.1991). Отже, відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком та не зарахуванням періоду роботи з 27.02.1994 р. по 30.06.1998 р. до страхового стажу та не зарахуванні періоду проходження військової служби з 29.07.1986 р. по 15.10.1990 р. та з 23.10.1990 р. по 08.07.1991 р. в полуторному розмірі, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з приписами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону №1788-XII та Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Пунктом 1.2 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
За приписами з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.
Згідно з п.п.3 п.4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Відповідно до п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку №22-1.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем при зверненні до відповідача, подавалась трудова книжка серії НОМЕР_3 , що видана 23.04.1993 року, яка містить записи №5-6, щодо спірного періоду роботи позивача, відповідно до яких останній (далі - мовою оригіналу, рос.) у період з 27.02.1994 р. по 30.06.1998 р. працював:
- 27.02.1994 принят инженером коммерческого отдела в Производственный кооператив «Янтарь» (приказ №3 от 27.02.1994 г.) (запис №5);
- 30.06.1998 уволен по ст. 38 КЗОТ Украины – собственное желание (прика №10 от 30.06.1998 г.) (запис №6).
Так, щодо спірного періоду роботи ОСОБА_1 з 27.02.1994 р. по 30.06.1998 р., який не враховано відповідачем-1 до загального трудового стажу позивача, оскільки є виправлення у даті наказу на звільнення і звільнення завірено печаткою УРСР, суд зазначає наступне.
Твердження відповідачів про те, що вказаний період роботи зарахувати до страхового стажу позивача не можливо у зв`язку із тим, що період роботи в даній організації завірено печаткою УРСР не ґрунтуються на жодній нормі законодавства, тим паче, що на вказаній печатці чітко зазначено, що вона належить «Производственному кооперативу «Янтарь» (мов. ориг. рос.) де і працював позивач, водночас, положення Постанови Верховної Ради України від 11.05.1992р. «Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи» №2318-XII та Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів», затвердженої наказом МВС України від 18.10.1993р. № 643 не містять положень про нечинність фактично існуючих печаток та штампів з символікою УРСР та про обов`язок щодо їх заміни.
Не впливає на права та законні інтереси позивача щодо зарахування цього періоду роботи до його страхового стажу і факт припинення статусу УРСР, як суб`єкта міжнародного права.
На думку суду та обставина, що підприємство не замінило свою печатку на нову після припинення УРСР, не робить документи, які засвідчені нею, неправдивими. Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 Справа № 275/615/17 (К/9901/768/17).
Поряд із цим суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.
Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018р.
За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
Водночас, за змістом наведених норм відповідальним за заповнення трудової книжки є підприємство роботодавець.
За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Враховуючи наведене, суд вважає, що виявлені недоліки оформлення трудової книжки позивача не можуть вважатися достатньою підставою для відмови останньому у зарахуванні цього періоду роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.
При цьому, суд враховує відсутність вини позивача у наявних зауваженнях щодо заповнення запису у його трудовій книжці відносно спірного періоду роботи, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, тому це не може позбавити громадян конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсії за віком.
Також відповідачами не надано доказів того, що позивач не працював або його періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні, а тому суд вважає за можливе вважати їх як належною інформацією, яка утримує в собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення/перерахунку пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
За встановлених обставин, суд доходить висновку, що стаж роботи позивача з 27.02.1994 по 30.06.1998 у Виробничому кооперативі «Янтарь» на посаді «інженера комерційного відділу» підтверджується відповідними записами в трудовій книжці ОСОБА_1 , що є достатнім для зарахування цього періоду роботи до загального трудового стажу останнього, а тому неврахування відповідачем-1 цього періоду до загального трудового стажу позивача - є протиправним.
Щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів проходження військової служби, із застосуванням кратності, один місяць за півтора, за періоди з 29.07.1986 р. по 15.10.1990 р. та з 23.10.1990 р. по 08.07.1991 р., суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Питання обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до цих районів, було врегульовано Положенням про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 №590 (далі - Постанова № 590).
Пунктом 6 Постанови № 590 передбачалося, що пенсійне забезпечення генералів, адміралів, офіцерів, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби, осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ СРСР, а також пенсійне забезпечення сімей цих осіб здійснюється в порядку і розмірах, що встановлюються Радою Міністрів СРСР.
Постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1982 № 986 з метою усунення множинності нормативних актів про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і їх сімей, спрощення порядку обчислення їм пенсій і відповідно до статті 52 Закону СРСР «Про державні пенсії» затверджено Положення про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та їх сімей, відповідно до якого особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, звільненим з діючої військової служби, можуть призначатися пенсії за вислугу років чи по інвалідності, а в разі одночасного виникнення права на декілька видів пенсій пенсія по старості призначається відповідно до вимог Закону СРСР «Про державні пенсії».
Пунктом 55 цього ж Положення встановлено, що окремі періоди служби при обчисленні вислуги років для призначення пенсій зараховуються на пільгових умовах (зокрема в районах Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів Крайньої Півночі).
Пунктом 3 Постанови Ради Міністрів СРСР від 21.05.1984 № 482 «Про деякі пільги військовослужбовцям Міністерства оборони, МВС СРСР та Комітету державної безпеки СРСР», встановлено, зараховувати особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та жінкам, прийнятим у добровільному порядку на дійсну військову службу як солдати, матроси, сержанти та старшини, у вислугу років, що дає їм право на пенсію, час служби в місцевості Бурятської АРСР, Приморського та Хабарівського країв, Амурської, Іркутської та Читинської областей, а також у місцевостях Казахстану та Середньої Азії з важкими кліматичними умовами один місяць служби за півтора, якщо у зазначених місцевостях не встановлено більш пільгових умов обчислення вислуги років. 
Період проходження військової служби, що зараховується до вислуги років, зокрема, на пільгових умовах, визначається постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 №393.
Згідно з положеннями абзацу 9 пункту 1 вказаного Порядку до вислуги років зараховується дійсна військова служба у Радянській Армії, яка відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалась до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, і її обчислення (у тому числі на пільгових умовах) має здійснюватися у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 не передбачено більш пільгових умов.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.
Окрім того, відповідно до підпункту 2 пункту 4 Додатка 2 «Періоди дійсної військової служби у Збройних Силах СРСР, які підлягають зарахуванню до вислуги років на пенсію на пільгових умовах» до «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей», затвердженого наказом Міноборони від 14.08.2014 №530, військова служба у віддаленій місцевості СРСР, зокрема у Комі АРСР з 07.08.1969, зараховується до вислуги років на пільгових умовах, - один місяць служби за півтора місяця.
Таким чином, як законодавство колишнього СРСР до 01.01.1991, так і законодавство України, передбачали пільгове (кратне) обчислення періоду проходження особами військової служби в районах Крайньої Півночі колишнього СРСР.
Аналогічна позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 09.12.2014 (справа № 21 406а14), Верховним Судом у постанові від 16.06.2020 у справі № 727/1441/17.
Як вбачається з матеріалів справи та довідки, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.10.2024 за №10328, ОСОБА_1 , є таким що дійсно проходив військову службу в Збройних Силах з 05 серпня 1981 року по 14 січня 1993 року, зокрема, проходив службу у віддаленій місцевості, селище Нерчинський завод, Читинської області та має право на пільги, встановлені постановою РМ СРСР від 21 травня 1984 року № 482 - один місяць служби за півтора, з 29 липня 1986 по 15 жовтня 1990 року, а також проходив службу у віддаленій місцевості, селище Досатуй, Приаргунського району, Читинської області та має право на пільги, встановлені постановою РМ СРСР від 21 травня 1984 року № 482 - один місяць служби за півтора, з 23 жовтня 1990 року по 8 липня 1991 року.
Аналогічно підтвердження військової служби в армії вбачається з військового квитка серії НОМЕР_2 від 11.03.1993.
Також копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 від 23.04.1993 підтверджується факт проходження ОСОБА_1 служби в Радянській армії (записи 1, 2).
Згідно переліку, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 за №1029, Читинська область російської федерації територіально відносяться до районів Крайньої Півночі та місцевостей, які прирівняні до районів Крайньої Півночі.
Враховуючи викладене, суд робить висновок, що періоди проходження позивачем військової служби з 29.07.1986 року по 15.10.1990 року та з 23.10.1990 року по 08.07.1991 року підлягають до зарахування у страховий стаж позивача в пільговому обчисленні, а саме - з розрахунку один місяць за півтора місяця, а позов в цій частині підлягає задоволенню.
За наведених обставин, суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 28.11.2024 року № 045550027610, яким ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю у останнього необхідного страхового стажу на дату звернення, в частині не зарахування до страхового стажу періоду роботи та періодів проходження військової служби у пільговому обчисленні (один рік служби за один рік і шість місяців) - є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки така відмова є необґрунтованою, прийнятою без урахування та оцінки всіх обставин, що мають значення при прийнятті цього рішення, та передчасною.
Водночас визначаючись щодо вимог зобов`язального характеру та обраного позивачем способу захисту своїх прав, суд зауважує про наступне.
При цьому, при визначенні відповідного територіального органу Пенсійного фонду України, який має розглянути питання про вирішення питання призначення пенсії позивачу, потрібно враховувати, що 30.03.2021 набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16.03.2021 за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1), якою внесені зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови від 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846.
Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.
Так, відповідно до пункту 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 питання про призначення пенсії за наслідками в тому числі і судового розгляду справи має вирішувати, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, який розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у такому призначенні.
Таким чином питання про зарахування до страхового стажу періодів, про які просить позивач та питання призначення відповідного виду пенсії за наслідками розгляду цієї справи, має вирішувати саме ГУ ПФУ в Харківській області (як суб`єкт владних повноважень, що здійснював розгляд заяви позивача), а не ГУ ПФУ в Дніпропетровській області як про те просить ОСОБА_1 .
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п. 4 та п. 10 ч. 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
При цьому порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області (як суб`єкта владних повноважень, який здійснював розгляд заяви позивача та відмовив у призначенні пенсії) зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 27.02.1994 року по 30.06.1998 року у Виробничому кооперативі «Янтарь» та період проходження військової служби в районах Крайньої Півночі та у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з 29.07.1986 року по 15.10.1990 року та з 23.10.1990 року по 08.07.1991 року у півтора кратному розмірі (із застосуванням пільгового коефіцієнту один рік за один і шість місяців) та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 25.11.2024 року з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні. 
Вказаний спосіб захисту відповідає правовій позиції Верховного Суду викладений у постанові від 08.02.2024 по справі № 500/1216/23.
Щодо вимог про зобов`язання зарахувати до страхового стажу спірних періодів роботи та проходження військової служби із зазначенням конкретних розрахунків стажу, суд зазначає, що проведення розрахунку стажу з врахуванням спірних періодів, входить до компетенції органів ПФУ, а відтак є дискреційними повноваженнями відповідачів, тому позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
З урахуванням положень частини 3 статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місцезнаходження: 61022, Харківська обл., м. Харків, Майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, код ЄДРПОУ 14099344), відповідача-2 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, код ЄДРПОУ 21910427) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 28.11.2024 року № 045550027610 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 згідно заяви про призначення пенсії від 25.11.2024 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) до страхового стажу період роботи з 27.02.1994 року по 30.06.1998 року у Виробничому кооперативі «Янтарь» та період проходження військової служби в районах Крайньої Півночі та у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з 29.07.1986 року по 15.10.1990 року та з 23.10.1990 року по 08.07.1991 року у півтора кратному розмірі (із застосуванням пільгового коефіцієнту один рік за один і шість місяців).
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) про призначення пенсії за віком від 25.11.2024 року з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місцезнаходження: 61022, Харківська обл., м. Харків, Майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, код ЄДРПОУ 14099344) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривен 60 копійок). 
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева