ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/8899/16 Суддя (судді) першої інстанції: Бошкова Юлія Миколаївна

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Бужак Н.П., Грибан І.О.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алігол" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В:
У червні 2016 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Алігол» з адміністративним позовом до ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року адміністративний позов задоволено повністю.
Суд дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.04.2026 у справі №826/8899/16; прийняти нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ТОВ «Алігол».
Скаргу мотивовано тим, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.04.2026 не відповідає вимогам КАС України, оскільки порушує норми ст. 242 КАС України; наведені порушення призвели до необ`єктивного, неправильного та незаконного вирішення справи.
Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДФС у м. Києві на підставі п.п. 20.1.4. п. 20.1 ст.20 та п.75.1 ст. 75, в порядку п. 76.3 ст. 76 Податкового кодексу України, проведено камеральну перевірку своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних ТОВ «Алігол» за січень - лютий 2016 року, у зв`язку з чим складено акт № 833/26-50-12-01 від 25.05.2016, відповідно до висновку якого встановлено порушення позивачем граничних строків реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних за вказаний період, що послугувало винесенням оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 0032971201 від 27.05.2016.
Вказаним податковим повідомленням-рішенням встановлено порушення граничних термінів реєстрації податкових/розрахунків коригування до податкових накладних, визначених статтею 201, та згідно зі статтею 120/1 Податкового кодексу України:
за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ застосовано штраф в розмірі 10% у сумі 4 505,60 грн;
за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних від 16 до 30 календарних днів на суму ПДВ застосовано штраф в розмірі 20% у сумі 46 078,68 грн;
за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних від 31 до 60 календарних днів на суму ПДВ застосовано штраф в розмірі 30% у сумі 150,75 грн. На загальну суму, яка становить 50285,10 грн.
Позивач не погоджуючись із вказаними висновками камеральної перевірки та сумою штрафних санкцій, які винесено в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, звернувся до суду.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України у апеляційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.
Колегія суддів вважає необхідним врахувати висновки Верховного Суду від 12 жовтня 2023 року у справі № 499/895/19 про те, що сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України від 23.02.2006 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Наприклад, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine, заява № 3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.
Відповідно до висновків Верховного Суду у справі № 2-814/10 від 20 вересня 2024 року, перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції відповідає принципу інстанційності судової системи та забезпечує виконання головного завдання «арреllatio» – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція по суті є наданням новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.
Окреслюючи межі апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, колегія суддів враховує, що доводи апелянта зводяться до наступного:
1) предметом камеральної перевірки у розумінні пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України в редакції, що діяла до 1 січня 2017 року, охоплюються питання своєчасності реєстрації податкових накладних; виявлення контролюючим органом цього порушення не потребує наявності будь-яких документів платника податку або необхідності витребувати такі в останнього, достатніми є дані Єдиного реєстру податкових накладних, дані податкових декларацій та дані системи електронного адміністрування податку на додану вартість;
2) суд дійшов помилкового висновку, що предметом камеральної перевірки не може бути своєчасність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що, відповідно, свідчить про передчасність висновку суду щодо протиправності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення у зв`язку з порушенням контролюючим органом порядку призначення та проведення такої перевірки;
3) посилання на ухвали судів апеляційної інстанції не можуть бути прийняті, оскільки такі рішення не є обов`язковими для застосування норм права, адже правові висновки якого підлягають обов`язковому врахуванню – це позиція Верховного Суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі – ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Підпункт 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки, що передбачено пунктом 75.1 статті 75 ПК України.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до п/п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
За приписами п. 76.1 ст. 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
Відтак, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених п. 75.1 ст. 75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства, у тому числі, щодо своєчасності реєстрації платником податків податкових накладних.
Вказаний висновок наведено Верховним Судом у постанові від 7 квітня 2026 року у справі №817/1028/17.
Керуючись наведеним, судова колегія вбачає помилковими висновки суду першої інстанції щодо неможливості перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у межах камеральної перевірки.
Побічно, колегія суддів також враховує відсутність покликань позивача на відповідні обставини.
Так, відповідно до п. 201.1 та п. 201.10 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Відповідно до п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів.
Відповідно до оскаржуваного рішення податковим органом встановлено порушення граничних термінів реєстрації податкових/розрахунків коригування до податкових накладних, визначених статтею 201, та згідно зі статтею 120/1 Податкового кодексу України:
за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ застосовано штраф в розмірі 10% у сумі 4 505,60 грн;
за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних від 16 до 30 календарних днів на суму ПДВ застосовано штраф в розмірі 20% у сумі 46 078,68 грн;
за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних від 31 до 60 календарних днів на суму ПДВ застосовано штраф в розмірі 30% у сумі 150,75 грн.
Колегія суддів звертає увагу, що порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних не є спірним між сторонами, позивач доводив протиправність податкового повідомлення-рішення тільки з тих підстав, що несвоєчасна реєстрація податкових накладних відбулась внаслідок протиправності дій контролюючих органів, а саме - ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві протиправно не внесено до системи електронного адміністрування ПДВ на електронний рахунок позивача № 37514000144692 суму від`ємного значення зобов`язань з податку на додану вартість в розмірі 11 242 033,00 грн.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2016 року, визнано протиправною бездіяльність ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо не внесення інформації до електронної системи адміністрування ПДВ про збільшення розміру суми податкового кредиту ТОВ “АЛІГОЛ” у липні 2015 року на суму 11 242 033,00 грн; зобов`язано ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві внести до системи електронного адміністрування ПДВ на електронний рахунок ТОВ «АЛІГОЛ» № 37514000144692 суму від`ємного значення зобов`язань з податку на додану вартість, в розмірі 11 242 033,00 грн.
Правові основи функціонування системи електронного адміністрування ПДВ регулюються статтею 200-1 Податкового кодексу України та регламентуються Порядком електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №569 (надалі по тексту також - Порядок №569).
Згідно з пунктом 13 Порядку №569 система електронного адміністрування працює в автоматичному режимі.
Сума податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в ЄРПН, розраховується відповідно до пункту 9 Порядку.
Пунктом 200-1.4 статті 200-1 ПК України визначено, що на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника зараховуються кошти, в тому числі: з власного поточного рахунку платника в сумах, необхідних для збільшення розміру суми, що обчислюється відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу; з власного поточного рахунку платника в сумах, недостатніх для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов`язань з цього податку.
Згідно з абзацом 13 пункту 201.10 статті 201 ПК України, якщо сума, визначена відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов`язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 569 рахунок у системі електронного адміністрування податку (далі - електронний рахунок) - це рахунок, відкритий платнику податку в Казначействі, на який таким платником перераховуються кошти у сумі, необхідній для досягнення розміру суми податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), а також у сумі, необхідній для сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку.
За змістом пункту 4 Порядку №569 електронний рахунок відкривається платнику податку Казначейством автоматично на безоплатній основі.
Пунктом 12 Порядку № 569 визначено, що якщо сума, обчислена відповідно до пункту 9 цього Порядку, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній, яку платник податку повинен зареєструвати в Реєстрі, такий платник перераховує необхідну суму коштів з поточного рахунка на електронний рахунок (в тому числі на додаткові електронні рахунки).
ДФС автоматично обчислює суму податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Реєстрі. Платник податку має право отримувати у ДФС інформацію про стан свого електронного рахунка (в тому числі додаткових, електронних рахунків), а також суму податку, на яку він має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Реєстрі (пункт 13 цього Порядку).
Казначейство подає ДФС в розрізі платників податку інформацію про суми поповнення електронних рахунків (в тому числі додаткових електронних рахунків) та залишків на таких рахунках (пункт 14 Порядку № 569).
З аналізу вказаних вище правових норм убачається, що платник податку може зареєструвати податкові накладні у Єдиному реєстрі податкових накладних за умови наявності достатньої суми коштів на його електронному рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, яка б відповідала загальній сумі податку за податковими накладними.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що невнесення інформації до електронної системи адміністрування ПДВ про збільшення розміру суми податкового кредиту ТОВ "Алігол" у липні 2015 року на суму 11242033,00 грн призвело до порушення строків реєстрації відповідних податкових накладних по ПДВ та позбавило позивача вчасно здійснити відповідну реєстрацію.
Статтею 109 Податкового кодексу України передбачено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Верховний Суд у постановах від 16.02.2022 у справі №380/527/20, від 07.03.2023 у справі №822/1718/17, від 23.07.2019 у справі №620/3609/18, від 03.05.2023 у справі №280/1728/20 надаючи правову оцінку підставам застосування штрафних санкцій відповідно до пунктів 120-1.1, 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України, вказав, що законодавець передбачив можливість застосування до платника податків наслідків за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних лише за наявності його винної поведінки.
Враховуючи вищенаведені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність застосування до позивача штрафних санкцій за порушення термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що не спростовано доводами апеляційної скарги відповідача, оскільки остання взагалі не містить посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права в наведеній частині.
Підсумовуючи наведене колегія суддів дійшла висновку про те, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, водночас в мотивувальній частині рішення навів частково помилкове обґрунтування.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З огляду на наведене, оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині мотивів, з яких суд першої інстанції виходив, задовольняючи позовні вимоги, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задовольнити частково.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: Н.П. Бужак 

І.О. Грибан