ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

30 квітня 2026 року 	м.Суми	

Справа №950/342/25 
Номер провадження 22-ц/816/261/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів - Черних О. М. , Худика А. М. 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРО-КРАЙ» 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу 
ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРО-КРАЙ» 
на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 09 квітня 2025 року, ухваленого у складі судді Косолапа В. М., у м. Лебедин, повний текст якого виготовлено 09 квітня 2025 року,

у с т а н о в и в:

У лютому 2025 року адвокат Василець С. О., в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ТОВ «АГРО-КРАЙ» про стягнення заборгованості по орендній платі за користування земельною ділянкою.
Вимоги вмотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки: площею 3,1800 га, кадастровий номер 5922981200:09:001:0122. На підставі договору від 04.08.2017 р. ОСОБА_1 передала таку земельну ділянку в оренду ПАТ «Лебідь».
15.08.2017 р. між позивачем та ПАТ «Лебідь» укладено додаткову угоду № б/н до Договору оренди землі від 04.08.2017, якою узгодили розмір орендної плати у грошовій формі в розмірі 10 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 12276,00 грн. за рік.
01.06.2019 р. між позивачем, ПАТ «Лебідь» та новим орендарем – ТОВ «АГРО-КРАЙ» були укладені додаткові угоди, якими сторони, в тому числі, погодили підвищення розміру орендної плати до 12 % від нормативної грошової оцінки кожної земельної ділянки. Договори було укладено на 7 років.
Однак, ТОВ «АГРО-КРАЙ» не здійснило виплату ОСОБА_1 орендної плати за період з 01.01.2024 р. по 31.12.2024 р., у зв`язку із чим виникла заборгованість по орендній платі. 
З урахуванням наведеного, просив стягнути з ТОВ «АГРО-КРАЙ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за користування вказаною земельною ділянкою за 2024 рік в розмірі 13454,80 грн, а також вирішити питання судових витрат, стягнувши на користь позивача судовий збір та 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу.
Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 09 квітня 2025року позов ОСОБА_1 до ТОВ «АГРО-КРАЙ» про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ТОВ «АГРО-КРАЙ» на користь ОСОБА_1 заборгованість в загальному розмірі 13454,80 грн. з подальшим нарахуванням на виплачені суми податків, зборів та обов`язкових платежів.
Стягнуто з ТОВ «АГРО-КРАЙ» на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в розмірі 1211,20 грн. та 3000,00 грн. витрат на правничу допомогу.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ТОВ «АГРО-КРАЙ» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду в частині стягнення орендної плати, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції: 
«Стягнути з ТОВ «АГРО-КРАЙ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за період з 01.01.2024 р. - 04.08.2024 р. у загальному розмірі 7123,87 грн.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ТОВ «АГРО-КРАЙ» не погоджується із сумою заборгованості у розмірі 13454,80 грн, оскільки згідно договірних умов, що склалися між сторонами у 2024 році договірні відносини діяли 217 днів ( з 01.01.2024 р. – 04.08.2024 р.), а не цілий календарний рік, як заявляє стягувач.
Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції не враховано п. 4.2 договору оренди землі від 04.08.2017 р., де зазначено « Із цієї суми Орендарем як податковим агентом утримуються податки (збори), передбачені чинним законодавством України. Тобто на думку апелянта, слід із суми орендної плати 14925,89 у 2024 році відрахувати податок на доходи фізичних осіб – 18% та військовий збір 1,5%, й відповідно за цілий календарний рік з 001.01.2024 р. – 31.12.2024 р. сума «на руки» становила б 12015,34 грн. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду від позивача не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,1800 га, кадастровий номер 5922981200:09:001:0122, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Будильської сільської ради, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.10.2016 (а.с. 10).
Відповідно до копії договору оренди від 04.08.2017 р., укладеного між ОСОБА_1 (орендодавець) та ПАТ «Лебідь» (орендар), ОСОБА_1 передала в оренду земельну ділянку площею 3,1800 га, в тому числі 3,1800 га ріллі, кадастровий номер 5922981200:09:001:0122. Строк дії договору – 7 років (пункт 3.1). Розмір орендної плати становить 8 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (пункт 4.1) – 9820,80 грн. Пунктом 4.4 договору визначено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації на рік виплати/нарахування (в залежності від того, яка із подій сталася раніше) (а.с. 11-13).
15.05.2017 р. між позивачем та ПАТ «Лебідь» укладено додаткову угоду № б/н до Договору оренди землі від 04.08.2017, якою сторони погодили, в тому числі, зміни в п. 4.1 та виклали його в редакції «п.4.1 Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 10 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 12276,00 грн. за рік оренди» (а.с. 14)
01.06.2019 р. між ОСОБА_1 , як орендодавцем, ПАТ «Лебідь», як орендарем, та ТОВ «АГРО-КРАЙ», як новим орендарем, укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 04.08.2017, відповідно до якої, зі згоди орендодавця, новий орендар прийняв на себе права та обов`язки орендаря, сторони визначили розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки – 14925,89 грн. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с. 15).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди землі від 04 серпня 2017 року щодо сплати орендної плати за 2024 рік, та обґрунтованості позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою за вказаним договором оренди землі за 2024 рік.
Такий висновок суду, на думку колегії суддів, відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах чинного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).
Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно з частинами 1, 2 статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Відповідно до частини 5 статті 6 цього Закону, право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Згідно із частиною першою статті 13 цього Закону, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (частина 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі»).
Відповідно до частин 1, 2 статті 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
У відповідності до частин 1, 2, 3 статті 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 22 Закону України "Про оренду землі", орендна плата справляється у грошовій формі.
Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів (ст. 76-79 ЦПК України).
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що сторонами договору оренди землі, ОСОБА_1 та ТОВ «АГРО-КРАЙ», погоджено істотні умови такого договору, зокрема строк його дії та розмір орендної плати.
Відповідно до п. 3.1 Договору оренди землі від 04 серпня 2017 року, договір укладено строком на 7 років, сплив якого починається з моменту державної реєстрації права оренди в порядку, передбаченому законодавством, але в будь-якому випадку даний договір та право оренди за даним договором є чинним до моменту закінчення збирання врожаю Орендарем (а.с. 11).
Згідно стаття 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Із наданої позивачем копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 410779780 від 31 січня 2025р.) право оренди земельної ділянки площею 3,1800га з кадастровим номером 5922981200:09:001:0122, зареєстровано за відповідачем згідно рішення державного реєстратора Середино-Будської міської ради Сумської області Журикової Ю.І., індексний номер рішення 46198873 від 28 березня 2019 р. номер запису про інше речове право 30922188 від 26 березня 2019 р. ( а.с.16).
Окрім того, зі змісту вищезазначеної Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що станом на 31 січня 2025 року право оренди земельної ділянки за відповідачем не припинено.
З врахуванням наведеного, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача орендну плату за користування земельною ділянкою за весь 2024 рік, а не за період з 01 січня по 04 серпня 2024 року, на який безпідставно наполягає відповідач в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги щодо не погодження з визначеною сумою орендної плати за користування земельною ділянкою, також не заслуговують на увагу, з врахуванням наступного.
Суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідачем, як податковим агентом, у відповідності з нормами ПК України, при виплаті орендної плати позивачу за надані ним в оренду земельних ділянок мають утримуватися та перераховуватися до бюджету належні суми податку з доходів фізичних осіб ( 18%) та військового збору ( 1,5 %). Тобто, сума орендної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача, має бути визначена у розмірі, обрахованому відповідно до умов укладеного договору, з подальшим нарахуванням на таку суму податків та зборів. Тому правомірно стягнув заборгованість по орендній платі за земельну ділянку 5922981200:09:001:0122 з урахуванням індексації у розмірі, визначеному позивачем, 13454,80 грн.
Водночас, колегія суддів зазначає, що доводів в обґрунтування апеляційних вимог, які б свідчили про помилковість висновків місцевого суду у даній справі, скаржником не наведено.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що розглядаючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.
Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. 367-369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРО-КРАЙ» залишити без задоволення.
Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 09 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді: О. М. Черних 

А. М. Худик