Справа № 694/627/26 провадження № 2/694/927/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

24.06.2026 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області
у складі: головуючого судді Смовж О.Ю.
з участю секретаря Нікітішиної С.Б.
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Ткаченко А.Д.,
представника третьої особи Трембовецької А.М.,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Звенигородка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача – адвокат Ткаченко Алла Дмитрівна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області, Звенигородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:
До Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій представник позивача – адвокат Ткаченко А.Д. ставить питання про позбавлення батьківських прав громадян ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що 14.11.2015 відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб. В цьому шлюбі в них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які на даний час є неповнолітніми. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та їх спільні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мають зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , проте з 2020 року за цією адресою не проживають. В свідоцтвах про народження дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 батьками зазначені: батько - ОСОБА_2 та мати - ОСОБА_3 . На початку 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поїхали за межі України, до Польщі, залишивши ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом з їх тіткою – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , повідомивши, що підзароблять і скоро повернуться, проте так і залишилися там проживати та через деякий час в телефонному режимі повідомили, що до України вони приїжджати не збираються, тому діти залишилися проживати в її сім"ї. З того часу заявниця та її чоловік заміняють дітям батьків, весь час ними опікуються, створюють належні умови проживання, сприяють здобуттю освіти, слідкують за їх станом здоров`я, водять їх на додаткові зайняття з іноземної мови, до художньої школи, в той час батьки життям дітей не цікавляться, не приймають участь у їх вихованні та утриманні, а безтурботно проживають за межами України. Після повномасштабного вторгнення росії на територію України з метою безпеки дітей, її довірителька 27.02.2022 завезла їх до матері - ОСОБА_3 до Польщі, так як у мами та батька не було часу на дітей та виникли попередження від служби дітей Польщі про відібрання дітей та направлення матеріалів до суду Польщі про позбавлення обох батьків батьківських прав, про що повідомив батько дітей її довірительку та попросив забрати дітей назад в Україну.
З січня 2020 року, за виключенням періоду 27.02.2022 - 20.05.2023 років і по даний час ОСОБА_6 та ОСОБА_9 проживають в сім`ї її довірительки за адресою: АДРЕСА_2 . Батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3 ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню синів, зовсім забули за своїх дітей, не цікавляться їх життям, не цікавляться успіхами ні в садочку, ні в школі, не цікавляться їх станом здоров`я, тобто своїм рідним батькам діти виявилися не потрібні.
Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 13.04.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду 20.05.2026 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду.
Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Ткаченко А.Д. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.
Представник третьої особи – Звенигородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи без участі представника з урахуванням наявних в справі матеріалів.
Представник третьої особи – органу опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської областіТрембовецька А.М. підтримала позовні вимоги та не заперечувала щодо їх задоволення, врахувавши якнайкращі інтереси дітей.
В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`явилися, про час та дату неодноразово повідомлялися належним чином за усіма відомими суду адресами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідачі не подали відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В силу ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі, але не з`явилися в судове засідання без поважних причин, на підставі письмових документів.
Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, встановив наступне.
14.11.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Звенигородського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис за №159, був зареєстрований шлюб між ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (дівоче прізвище ОСОБА_12 ), який розірвано рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 03.04.2024 року, справа №694/79/24.
У шлюбі у відповідачів народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 11.05.2016 року, видане Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 20.02.2018, видане Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області), батьками дітей записані - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та їх спільні діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мають зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , проте з 2020 року за цією адресою не проживають, що підтверджується довідками Чижівського старостинського округу від 16 лютого 2026 року №93,94,95,96.
Згідно з довідкою від 22.10.2025 №378/01-23 відділу освіти Звенигородської міської ради, в якій зазначено, що в період 2020- 2022 роки ОСОБА_4 відвідував заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №3 «Веселка», за весь час батьки вихованням дитини не цікавилися, не приймали участь в заходах, які проводилися в закладі, не відвідували батьківські збори, контакту з садочком не підтримували.
Як вбачається з довідок від 01.10.2025 №173 та від 10.10.2025 №179 Звенигородського ліцею №1 Звенигородської міської рад, що ОСОБА_13 з 01.09.2023 навчається в ліцеї, на даний час в 3 класі і батьки з ліцеєм контакту не підтримували, з учителями не спілкувалися, батьківські збори та шкільні заходи не відвідували, все це робить тітка - ОСОБА_14 . 
Відповідно до інформації від 16.10.2025, підтверджено, що ОСОБА_13 взятий на облік в КНП «Звенигородський ЦПМСД» з 2020 року, батьки участі у медичному обслуговуванні не приймають, це здійснює їх тітка ОСОБА_14 .
Згідно з довідкою від 22.10.2025 №379/01-23 відділу освіти Звенигородської міської ради, в якій зазначено, що в період 2021- 2022 роки ОСОБА_15 відвідував заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №3 «Веселка», за весь час батьки вихованням дитини не цікавилися, не приймали участь в заходах, які проводилися в закладі, не відвідували батьківські збори, контакту з садочком не підтримували.
Відповідно до довідки від 08.10.2025 №15 закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №3 «Малятко», в якій зазначено що ОСОБА_15 перебував в дошкільному закладі з 13.11.2023 по 31.08.2025, за весь час батьки контакту з садочком не підтримували. 
З довідки від 01.10.2025 №172 та від 10.10.2025 №180 Звенигородського ліцею №1 Звенигородської міської рад вбачається, що ОСОБА_15 з 01.09.2025 навчається в 1 класі, батьки з ліцеєм контакту не підтримували, з учителями не спілкувалися, батьківські збори та шкільні заходи не відвідували. 
Відповідно до інформації від 16.10.2025 вбачається, що ОСОБА_15 взятий на облік в КНП «Звенигородський ЦПМСД» з 2020 року, батьки участі у медичному обслуговуванні не приймають, це здійснює їх тітка - ОСОБА_14 .
Відповідно до наказу №14 та №15 від 24.02.2026 Служби у справах дітей Звенигородської міської ради Черкаської області “Про тимчасове влаштування дитини, яка залишилась без батьківського піклування”, відповідно до яких ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , влаштовано на тимчасове утримання, в сім"ю рідної тітки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Як вбачається з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно їх малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до акту депутата Звенигородської міської ради Білозерської Алли Вікторівни від 10.10.2025, складеного в присутності свідків, вбачається, що разом з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 фактично проживають її небожі: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою АДРЕСА_2 . 
Позивачка ОСОБА_1 приймає активну участь у вихованні племінників, піклується про них, створила всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку, задовольняє гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Нею створені всі умови для проживання, виховання та утримання дітей, що підтверджується доданими матеріалами справи.
З січня 2020 року та до цього часу батьки життям дітей не цікавилися, не телефонують, не виявляють бажання спілкуватися та приймати участь у вихованні дітей. Відповідачі не піклується про фізичний і духовний розвиток синів, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, не дбають про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надаєть доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», що підтверджується, зокрема, і висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З інформації Державної прикордонної служби України від 08.06.2026 №19.5.1/43321-26, наданої на ухвалу суду, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виїхали за межі України у 2021 році та не повернулися.
Допитана в судовому засіданні свідки ОСОБА_16 (кума та колега ОСОБА_1 ) пояснила, що знайома з позивачкою вже 16 років, тісно спілкуються, знає батьків дітей, які у 2021 році виїхали за кордон на заробітки, дітей залишили у бабусі з дідусем, які проживають спільно із ОСОБА_1 . В Польші ведуть не доброчесний спосіб життя, спільно вже не проживають, на деякий час залишали дітей із собою в Польші, проте ними не опікувалися, у зв`язку з чим почалися проблеми із польськими службами у справах дітей, після чого бабуся з дідусем забрали дітей в Україну. З ОСОБА_1 діти щасливі, завжди чисті й охайні, живуть задовільно, все необхідне мають, відношення сім`ї позивачки до дітей, як до своїх власних. 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 (сусід ОСОБА_1 пояснив, що батьки дітей виїхали за кордон років 6-7 тому, виховує хлопців тітка – позивач у справі, як свою власну доньку, всі діти рівні. Сім`я порядна була, проте з початком війни рідні мати й батько дітей виїхали до Польщі на заробітки і не повернулися. Вважає, що позбавлення їх батьківських прав є виправданим, оскільки хоча б один з батьків мав залишитися з дітьми та взяти на себе їх виховання.
В судовому засіданні опитані діти – ОСОБА_18 (2016 р.н.) та ОСОБА_6 (2018 р.н.), які на питання суду розповіли, що проживають з тіткою, її донькою, бабусею та дідусем, всі разом, в сім`ї дружньо, затишно, ніхто не кричить. Мама й тато в Польщі, деякий час (декілька місяців) жили з батьками в Польщі, залишалися вдома по декілька діб без їжі, спали вночі самі, батьки казали, що на роботі. Оскільки не було, що їсти, то виходили на вулицю і шукали, приїхали люди з польської поліції і шукали батьків. Потім їх забрали до України. З батьками зустрічатися не бажають, вважають, що їх кинули самих. У тітки завжди є їжа, в неї чоловік служить в Національній гвардії, він поліцейський, на війні, вони пишаються таким родичем, змінювати своє життя не бажають. 
Виходячи із встановлених у справі обставин, підтверджених перерахованими вище документальними доказами та поясненнями учасників справи, наданими в судовому засіданні, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.
Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).
Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII).
Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин ("Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).
Враховуючи наявні у справі достатні та переконливі докази суд переконаний, що відповідачі дійсно ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, не опікуються ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до внутрішнього світу дітей, не піклується про стан їх здоров`я, хоча зобов`язані це робити, тобто зухвало ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання та утримання дітей. 
Суд зазначає, що відповідачі знають про те, що в Україні порушено питання про позбавлення їх батьківських прав, про що їм повідомила сама позивач, а також служба у справах дітей. Проте, упродовж розгляду справи не подали своєї позиції, заяв, клопотань, заперечень, не зробили жодної спроби зберегти дітей та залишитися їхніми батьками.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України).
Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Розмір аліментів, які позивач просить стягнути з відповідача, відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України.
Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
При дослідженні обставин справи судом враховується той факт, що відповідачі відзиву або будь яких заперечень до суду не надали, є людьми працездатного віку, не надали доказів щодо свого місця роботи чи перебування на обліку в Державній службі зайнятості. Крім цього, не надали доказів про свій стан здоров`я, зокрема який впливає на працездатність, наявності чи відсутності на праві власності, володінні та/або користування у платників аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, а також не надали будь-яких інших доказів, які б давали підстави вважати, про неможливість надання ними допомоги на утримання дітей. Зазначені обставини не можуть свідчити про наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють надання батьками матеріальної допомоги дітям щомісячно.
Таким чином, з метою захисту прав і інтересів дітей, суд вважає, що позбавлення відповідачів батьківських прав та стягнення аліментів буде вчинене в інтересах неповнолітніх дітей.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу дітей у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку.
Відповідно до положень частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.
За змістом частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
У зв`язку з цим суд вважає, що з відповідачів необхідно стягнути на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму для дітей на кожну дитину, щомісячно, і до досягнення дітьми повноліття.
На переконання суду, такий розмір аліментів забезпечить потреби неповнолітніх дітей, відповідатиме об`єктивним можливостям відповідачів та буде достатнім для забезпечення їх належного утримання.
Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а відтак, аліменти підлягають до стягнення з 10.04.2026.
За пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.
Відтак, з відповідачів на користь держави необхідно стягнути солідарно судовий збір в сумі 1331,20 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, позивачем не заявлено вимоги про стягнення з відповідача понесених витрат. Відтак, суд залишає їх за позивачем.
Керуючись ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.12,13,60,76-81,89,141,211,263-265,280-285, ч.1ст.354,430ЦПК України, ст.ст.150,152,155,164,165,166, 191 Сімейного кодексу України, суд
вирішив:
Позов  ОСОБА_1 , представник позивача – адвокат Ткаченко Алла Дмитрівна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області, Звенигородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.
Позбавити  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно неповнолітніх дітей:  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3  та  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь тимчасового опікуна -  ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму для дітей на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 10.04.2026 і до досягнення дітьми повноліття.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2  на користь держави судовий збір в сумі 1 331 грн 20 коп.
В частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць рішення підлягає до негайного виконання.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.
Повний текст рішення складено 30.06.2026.
Учасники справи: 
Позивач:  ОСОБА_1  (тел. НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
Відповідачі:  ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ), 
ОСОБА_3  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_6 ),

Суддя О.Ю.Смовж