Єдиний унікальний номер 205/1066/26
Номер провадження 2/205/2238/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
29 червня 2026 року місто Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі
головуючого судді Дорошенко Г.В., 
за участю секретаря судового засідання Копич В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ТОВ «Юніт Капітал» Хлопкова М. звернулася через підсистему «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №171550 від 15.02.2025 року в розмірі 17412,72 грн. Позовна заява мотивована тим, що 15.02.2025 року між позичальником ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Кредіплюс» був укладений договір про споживчий кредит №171550, згідно з умовами якого відповідач отримав 10667 грн строком на 84 днів шляхом переказу коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «ФК «Контрактовий дім» на платіжну картку відповідача. 16.04.2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено Договір факторингу № 16042025, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступило на користь ТОВ «Юніт Капітал» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема за кредитним договором №171550 від 15.02.2025 року, укладеним між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 . Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 17412,72 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 10667,00 грн; заборгованість за відсотками - 6244,72 грн, заборгованість за комісією - 501,00 грн. Оскільки на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. Просить задовольнити позовні вимоги і стягнути з відповідача вищевказану заборгованість і судові витрати.
Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 23.02.2026 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 23.02.2026 року витребувано у АТ «Універсал Банк» наступну інформацію: 
- чи емітувалась на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) платіжна картка НОМЕР_2; 
- чи зараховувалися кошти на картковий рахунок - маска Картки НОМЕР_2 , у період з період з 15.02.2025 по 20.02.2025 у сумі 8 000,25 грн; 
- чи є/був номер телефону НОМЕР_3 фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска Картки НОМЕР_2 та чи знаходиться/знаходився вказаний номер телефону в анкетних даних ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ). 
У разі підтвердження зарахування коштів ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на картковий рахунок - маска карти НОМЕР_2 , за період з 15.02.2025 по 20.02.2025 у сумі 8 000,25 грн, витребувати інформацію у вигляді: 
- первинних документів бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), що підтвердять дану інформацію. У випадку неможливості надати вищезгадані первинні документи, надати інші, прирівняні до них (довідки/листи, що підтверджують факт зарахування коштів на рахунок - маска карти Позичальника) 
- повного номера рахунка маска Картки НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ). 
У випадку, якщо номер телефону НОМЕР_3 не знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за платіжною карткою маска Картки НОМЕР_2 , витребувати номери телефонів що знаходяться/знаходились в анкетних даних ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) (Клієнта банку) за платіжною карткою маска Картки НОМЕР_2 . 
У випадку, якщо картковий рахунок - маска карти НОМЕР_2 не належить Позичальнику, витребувати інформацію щодо особи, якій належить картковий рахунок - маска Карти НОМЕР_2 .
02.04.2026 на виконання вищевказаної ухвали суду від АТ «Універсал Банк» надійшла інформація, відповідно до якої на ім`я ОСОБА_1 в банку відкрито банківський рахунок № НОМЕР_4 (UAH), який обслуговується за допомогою банківської картки № НОМЕР_5 . Крім того, банком надано підтверджуючий документ щодо зарахування грошових коштів на вищевказаний банківський рахунок в сумі 8000,25 грн.
Представник позивача директор Хлопкова М. в судове засідання не з`явилася, у позові звернулася до суду з проханням розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, відзиву на позов суду не надав, у зв`язку з чим суд, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у ній даних чи доказів та за згоди представника позивача постановити заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 15.02.2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит №171550, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 10667,00 грн строком на 84 днів (а.с. 37-46).
Відповідно до п. 2.1 Індивідуальної частини договору кредитодавець зобов`язується на умовах та в строки, визначені договором, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 2.2.1 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, та сплатити комісію та проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором.
Згідно з п. 2.2.1. Сума кредиту становить 10667,00 грн, з яких: 8000,25 грн - сума наданих кредитних коштів; 2666,75 грн - сума комісії за надання кредиту, нарахованою згідно з п. 2.5 індивідуальної частини договору.
Відповідно до п. 2.3 індивідуальної частини договору проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390,00% річних, тип процентної ставки фіксована.
Згідно з п. 2.7.1. договору денна процентна ставка складає 0,9952% (день).
Відповідно до Додатку до Договору про споживчий кредит №171550 від 15.02.2025 року сторонами погоджено графік платежів, у якому визначено дату платежу, суму платежу за розрахунковий період (погашення основної суми кредиту, проценти за користування кредитом), реальну процентну ставку, загальну вартість кредиту (а.с. 46).
Також, відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, у якому вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту тощо (а.с. 33-36).
З довідки ТОВ «Кредіплюс» від 30.10.2025 за договором про споживчий кредит №171550 від 15.02.2025 року вбачається, що 15.02.2025 на банківську картку № НОМЕР_6 відповідача ОСОБА_1 було успішно перераховано кредитні кошти у розмірі 8000,25 грн (а.с. 22-24).
Також, згідно з відповіді з АТ «Універсал Банк» від 02.04.2026, на ім`я ОСОБА_1 в банку відкрито банківський рахунок № НОМЕР_4 (UAH), який обслуговується за допомогою банківської картки № НОМЕР_5 . Крім того, банком надано підтверджуючий документ щодо зарахування грошових коштів на вищевказаний банківський рахунок в сумі 8000,25 грн (а.с. 99-102).
Таким чином, товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами договору.
У порушення положень договору відповідач, користуючись коштами наданими йому Банком, не виконав своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання не вносив платежі, передбачені умовами договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом.
У зв`язку з відсутністю здійснення платежів на виконання умов договору у відповідача утворилася заборгованість за зазначеним договором, яка становить 17412,72 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 10667,00 грн; заборгованість за відсотками - 6244,72 грн, заборгованість за комісією - 501,00 грн, що підтверджується детальним розрахунком заборгованості ТОВ «ФК «Кредіплюс» за договором про споживчий кредит №171550 від 15.02.2025 року, викладеним у картці обліку виконання зазначеного договору (а.с. 62-64).
Частиною першою статті 627 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно з п. 6 ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, шляхом накладення відповідачем аналогу ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора 5аа569fb.
Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
16.04.2025 року між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «ФК «Кредіплюс» було укладено Договір Факторингу № 16042025 (а.с. 11-13).
Згідно з п. 2.1 Договору факторингу клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до п. 4.1 Договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог та акту приймання-передачі реєстру, по формі встановленій у відповідних додатках. 
Згідно з Витягом з Додатку №1 до Договору факторингу № 16042025 від 16 квітня 2025 року Реєстр прав вимог №4, у списку боржників під № 219 вказаний ОСОБА_1 , номер кредитного договору 171550, дата підписання договору 15.02.2025, дата закінчення договору 10.05.2026, залишок по тілу кредиту - 10667,00 грн, залишок по відсотках - 6244,72 грн, заборгованість за комісією - 501,00 грн, заборгованість по штрафах/пені - 1800,00 грн, загальна сума заборгованості - 19212,72 грн (а.с. 68).
03.07.2025 за актом приймання-передачі Реєстру прав вимог № 4 до Договору Факторингу № 1604025 від «16» квітня 2025 року згідно з вимогами п. 4.1 Договору факторингу № 16042025 від «16» квітня 2025 року (надалі - Договір), ТОВ «ФК «Кредіплюс» передав, а ТОВ «Юніт Капітал» прийняло Реєстр Боржників Клієнта від 03 липня 2025 року, складений за формою згідно із Додатком № 1 до Договору та документи підтверджуючі право вимоги Клієнта. 
Отже, набуття позивачем права вимоги за договором про споживчий кредит №171550 від 15.02.2025 року стосовно позичальника ОСОБА_1 доведено, підтверджується матеріалами справи.
Як вбачається з Виписки з особового рахунку за договором про споживчий кредит №171550 від 15.02.2025 року, виданої ТОВ «Юніт Капітал», заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Юніт Капітал» за кредитним договором станом на 01.11.2025 року складає 19212,72 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 10667,00 грн; простроченої заборгованості за комісією - 501,00 грн; простроченої заборгованості за відсотками - 6244,72 грн, заборгованість по штрафах/пені - 1800,00 грн. Станом на дату подання позовної заяви заборгованість за даним кредитним договором не погашена. Разом із тим, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 17412,72 грн. (а.с. 61).
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст.13 та ст.81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відзиву на позов та доказів, які спростовують позовні вимоги, відповідач суду не подав. 
Таким чином, зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості з тіла кредиту та відсотків за користування ним є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, що становить 10667,00 грн - заборгованості по тілу кредиту та 6244,72 грн простроченої заборгованості по відсоткам є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо стягнення комісії.
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
За обставин цієї справи пунктом 2.4 договору визначено, що знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту становить 1 грн, стандартний тариф становить 100 грн, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».
Враховуючи наведене, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними.
Враховуючи вищевикладене вимога позивача про стягнення з відповідача 501,00 грн заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.
За таких обставин, враховуючи викладене, наявність заборгованості у ОСОБА_1 перед ТОВ «Юніт Капітал» за договором про споживчий кредит №171550 від 15.02.2025 року, суд дійшов висновку про достатність обґрунтованих підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в загальному розмірі 16911,72 грн, з яких: 10667,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 6244,72 грн - прострочена заборгованість за відсотками.
У частині позовних вимог щодо стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості необхідно відмовити за їх безпідставністю.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків.
Представник позивача просить стягнути з відповідача сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.
Вирішуючи питання відшкодування судових витрат та їх розміру, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Згідно з правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано суду: копію договору про надання правничої допомоги №10/09/2025-02 від 10.09.2025 року, укладеного між АО «Соломко та партнери» та ТОВ «Юніт Капітал»; протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025, додаткову угоду №25770893936 від 11.09.2025 до Договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025, акт прийому-передачі наданих послуг від 25.11.2025 до Договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025 з детальним описом наданих послуг (а.с. 57-60).
Отже, витрати позивача на правничу допомогу підтверджені належними та допустимими доказами. Заперечень щодо неспівмірності витрат відповідач не надав.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене, оскільки позовні вимоги судом задоволено частково з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2352,70 грн (16911,72 грн х 2422,40 грн / 17412,72 грн) та витрати на правничу допомогу у розмірі 6798,60 грн (16911,72 грн х 7000 / 17412,72 грн) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 141, 258-259, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит №171550 від 15.02.2025 року у розмірі 16911 (шістнадцять тисяч дев`ятсот одинадцять) гривень 72 копійки, з яких: 10667,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 6244,72 грн - прострочена заборгованість за відсотками.
У задоволенні позовної вимоги щодо стягнення заборгованості по комісії у розмірі 501,00 гривні відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» судовий збір у розмірі 2352 (дві тисячі триста п`ятдесят дві) гривень 70 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6798 (шість тисяч сімсот дев`яносто вісім) гривень 60 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте Новокодацьким районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», ЄДРПОУ 43541163, адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, наявний електронний кабінет ЄСІТС;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , відсутній електронний кабінет ЄСІТС.

Суддя Г.В. Дорошенко