Справа № 420/7662/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції, в якій позивач просить суд:
визнати протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо прийняття рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні, нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої п.4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із встановленням II групи інвалідності;
зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену п.4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок проходження служби в поліції, відповідно до ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію».
Стислий виклад позиції позивача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 22.12.2005 до 06.11.2015 він проходив службу в органах внутрішніх справ та, в подальшому, у період з 07.11.2015 до 31.01.2026 – в Національній поліції України.
Позивач вказує, що 26.01.2026 він звернувся до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з рапортом про звільнення зі служби в Національній поліції України відповідно до пункту 2 (за станом здоров`я (через хворобу) – за рішенням медичної служби про непридатність до служби в поліції) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».
Як вказано у позовній заяві, позивача звільнено наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 27.01.2026 №31 о/c відповідно до пункту 2 (за станом здоров`я (через хворобу) – за рішенням медичної служби про непридатність до служби в поліції) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» з 31.01.2026.
Позивач звертає увагу, що згідно з витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №235/26/299/B, з 30.01.2026 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності.
У позовній заяві вказано, що 05.02.2026 позивач звернувся до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої п.4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку з рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №235/26/299/B, відповідно до якого позивачу встановлено з 30.01.2026 ІІ групу інвалідності.
Вважаючи відмову відповідача у призначенні одноразової грошової допомоги протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Стислий виклад заперечень відповідача.
У відзиві зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України.
Представник відповідача зазначає, що призначення та виплата одноразової грошової допомоги поліцейському законодавчо гарантовані лише за наявності трьох обов`язкових умов, а саме:
визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України;
визначення поліцейському інвалідності протягом шести місяців після його звільнення з поліції;
звільнення поліцейського з поліції з причин поранення (контузії, трави або каліцтва), отриманих під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
За твердженням представника відповідача, лише за наявності цих трьох обставин, особа, звільнена з поліції, набуває права на отримання одноразової грошової допомоги.
З посиланням на фактичні обставини справи, представник відповідача вказує, що у позивача відсутня одна з обов`язкових умов на призначення одноразової грошової допомоги для колишніх поліцейських, а саме інвалідність повинна наступити протягом шести місяців після звільнення з поліції, а не до звільнення та під час проходження служби в поліції.
Додатково представник відповідача вказує, що позовна вимога щодо зобов`язання призначити, нарахувати та виплатити одноразову грошову допомоги суперечить вимогам законодавства України, оскільки це є дискреційним повноваженням керівника Департаменту та виходить за межі повноважень суду.
З огляду на вказане, відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
Стислий виклад відповіді на відзив
У відповіді на відзив позивач не погоджується з доводами представника відповідача.
Крім цього, позивач, з посиланням на практику Європейського суду з прав людини, вказує, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України повторно розглянути заяву та призначити, нарахувати і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, передбачену п.4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок проходження служби в поліції відповідно до ст.99 Закону України «Про Національну поліцію».
На переконання позивача, означений спосіб захисту порушених прав позивача відповідає об`єкту порушеного права й у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним та в повній мірі забезпечить повне припинення порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.
Процесуальні дії у справі.
Суд ухвалою від 26 березня 2026 року відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного електронній формі, встановив сторонам строки для надання заяв по суті.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини у справі.
Підполковник поліції ОСОБА_1 26.01.2026 звернувся до начальника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з рапортом, в якому просив звільнити ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції відповідно до пункту 2 (за станом здоров`я (через хворобу) – за рішенням медичної служби про непридатність до служби в поліції) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» з 31.03.2026.
До рапорту від 26.01.2026 позивачем додано Свідоцтво про хворобу №35/2 Медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області», відповідно до якого ОСОБА_1 визнано непридатним до проходження служби в поліції.
У зазначеному свідоцтві вказано: «Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням служби в поліції».
Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 27.01.2026 №31о/с «По особовому складу», підполковника поліції ОСОБА_1 відповідно до пункту 2 (за станом здоров`я (через хворобу) – за рішенням медичної служби про непридатність до служби в поліції) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції з 31.01.2026.
Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 30.01.2026 №235/26/299/B позивачу з 30.01.2026 встановлено ІІ групу інвалідності.
Згідно з п.17.1.10 рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 30.01.2026 №235/26/299/B, причина інвалідності – захворювання, одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку. 
Наявний висновок ВЛК, або ЛЕК, або МВЛК. НПУ – Національна поліції України/органи МВC: Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції.
05 лютого 2026 ОСОБА_1 звернувся до начальника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України із заявою щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського відповідно до статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».
Листом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 02.03.2026 №16773-2026 позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги.
Вважаючи відмову відповідача у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).
Питання призначення та виплати одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського врегульовано статтею 97 Закону №580-VIII, відповідно до пункту 4 частини першої якого одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Згідно з частиною третьою статті 97 Закону № 580-VIIІ, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
За положеннями частини п`ятої статті 97 Закону № 580-VIII, у випадках, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 97 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають відповідні поліцейські.
Підстави, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, визначені статтею 101 Закону № 580-VIII, відповідно до частини першої якої призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:
а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;
б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);
г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.
За приписами частини другої статті 101 Закону № 580-VIIІ, одноразова грошова допомога не призначається особі, яка умисно позбавила життя чи вчинила замах на особу (осіб), яка (які) має (мають) відповідно до цього Закону право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або притягалася до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення стосовно загиблої (померлої) особи, за рішенням суду, яке набрало законної сили (частина друга.
У призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя.
За наявності спору між особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або між особами і органами, уповноваженими призначати та здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, щодо права на її призначення та отримання та/або її розміру орган, уповноважений здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, призупиняє її виплату до вирішення спору в судовому порядку та набрання судовим рішенням законної сили.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2024 №646, який набрав чинності з 11.06.2024 (далі - Порядок № 646).
Згідно з абзацом 2 пункту 5 Порядку № 646 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена у витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, а в разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, - дата видачі витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.
Для призначення і виплати одноразової грошової допомоги заява (рапорт) за формою згідно з додатком подається керівникові органу поліції, закладів освіти за останнім місцем проходження служби (пункт 10 Порядку № 646).
Пунктом 12 Порядку № 646 визначено, що для призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі визначення інвалідності чи часткової втрати працездатності поліцейського без визначення інвалідності поліцейський подає в паперовій або електронній формі на адресу електронної пошти з дотриманням вимог законодавства у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг такі документи:
1) заяву (рапорт) про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням втрати працездатності чи інвалідності, до якої додаються:
копія документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, передбаченого частиною першою статті 13 Закону України “Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус”;
копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті);
2) витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;
3) витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках);
4) рішення (довідку, свідоцтво про хворобу, постанову) відповідної медичної (військово-лікарської) комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
5) акт (акти) розслідування нещасного випадку, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, за формою, визначеною МВС, зокрема про те, що цей випадок не пов`язаний з учиненням поліцейським кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;
у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського поліції особливого призначення, спричиненого діями противника під час безпосередньої участі в бойових діях у період дії воєнного стану, подається довідка про обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) такого поліцейського поліції особливого призначення;
6) довідку органу, установи, організації, підрозділу, якими попередньо було здійснено виплату одноразової грошової допомоги, із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати).
Достовірність зазначеної інформації в заяві (рапорті) про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням втрати працездатності чи інвалідності або копій документів, зазначених в абзацах третьому і четвертому цього пункту, засвідчує своїм підписом особа, яка подає документи, та перевіряє особа, яка їх приймає. Засвідчення копій документів, зазначених у підпунктах 2-5 цього пункту, здійснює керівник установи, організації, підрозділу, що видав документ.
Відповідно до пункту 15 Порядку № 646, у місячний строк з дня реєстрації заяви та визначення повного кола осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги (зокрема з урахуванням особистого розпорядження), бухгалтерська служба готує висновок про призначення одноразової грошової допомоги.
У разі відсутності підстав для призначення виплати одноразової грошової допомоги або у разі, коли документи (їх копії) подано не в повному обсязі чи не за належністю, керівник бухгалтерської служби органу поліції або особа, на яку покладено виконання таких функцій, письмово інформує заявника про прийняте рішення з обґрунтуванням підстав чи повернення документів.
Оскарження відсутності підстав для призначення одноразової грошової допомоги здійснюється в установленому законодавством порядку.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права (пункт 27 Порядку № 646).
За правилами пункту 7 частини другої статті 61 Закону №580-VІІІ, не може бути поліцейським особа, яка має захворювання, що перешкоджає проходженню служби в поліції. Перелік захворювань, що перешкоджають проходженню служби в поліції, затверджується Міністерством внутрішніх справ України спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
У постановах від 19 вересня 2018 року у справі №373/1188/16-а, від 20 вересня 2018 року у справі №296/9456/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі №822/3788/17, 22 січня 2019 року у справі №2340/2663/18, від 15 квітня 2019 року у справі №823/1798/18, від 10 жовтня 2019 року у справі №822/1083/18, від 05 лютого 2020 року у справі №810/836/18, від 23 квітня 2020 року у справі №822/999/18 та від 23 вересня 2021 року у справі №2240/3024/18 Верховний Суд висловив позицію, згідно з якою положення пункту 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення):
1) причиною інвалідності є захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції;
2) інвалідність повинна бути встановлена до моменту звільнення або не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;
3) причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.
При цьому положення пункту 4 частини першої статті 97 Закону №580-VIII, в частині встановлення шестимісячного строку не містять ознак дискримінації при реалізації поліцейським права на соціальний захист, є домірним, має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, оскільки встановлення шестимісячного строку, протягом якого особі, звільненій зі служби в поліції, може бути встановлена інвалідність унаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, зумовлений потребою встановлення в розумні строки безпосереднього зв`язку між виявленням в особи захворювання (поранення, контузії, травми або каліцтва), несумісного з подальшим проходженням служби, та встановленням їй інвалідності згідно з документами, що стали підставою для її звільнення (рішення медичної (військово-лікарської) комісії про непридатність до служби в поліції).
Такого висновку дійшов Конституційний Суд України у №12-р/2020 від 22 жовтня 2020 року.
Отже, встановлення на законодавчому рівні такої обов`язкової умови для виплати одноразової грошової допомоги як звільнення з поліції внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, покликане надати гарантовану з боку держави соціальну допомогу саме тим поліцейським, стан здоров`я яких завадив продовжити службу в поліції, і які припинили її вимушено.
Аналіз наведених положень частини першої статті 97 Закону № 580-VIII дає підстави для висновку, що держава гарантує одноразову грошову допомогу поліцейському, який набув інвалідності або частково втратив працездатність без встановлення інвалідності внаслідок поранення чи захворювання, пов`язаних із проходженням служби, та звільнився з поліції у зв`язку з неможливістю її подальшого проходження з причин, що виникли під час служби і не залежали від його волі. Така соціальна виплата має компенсаційний характер і спрямована на забезпечення належного соціального захисту осіб, які були змушені припинити службу через стан здоров`я, зумовлений виконанням службових обов`язків.
Посилання відповідача на відсутність у позивача однієї з обов`язкових умов для призначення одноразової грошової допомоги, а саме встановлення інвалідності після звільнення зі служби, є безпідставними та ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень пункту 4 частини першої статті 97 Закону №580-VIII.
Як убачається з правової позиції Верховного Суду, наведеної вище, однією з умов є встановлення інвалідності до моменту звільнення або не пізніше ніж протягом шести місяців після звільнення. Тобто законодавець прямо передбачив альтернативність такої умови, яка охоплює як випадки встановлення інвалідності під час проходження служби, так і після звільнення особи зі служби.
З матеріалів справи вбачається, що позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 30.01.2026, тоді як звільнення зі служби в поліції відбулося 31.01.2026, тобто інвалідність встановлена до звільнення зі служби, що повністю відповідає вимогам пункту 4 частини першої статті 97 Закону №580-VIII та правовим висновкам Верховного Суду.
Крім того, судом встановлено, що:
інвалідність позивача настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, що підтверджується висновком відповідної медичної комісії;
позивача звільнено зі служби саме за станом здоров`я у зв`язку з непридатністю до подальшого проходження служби.
Отже, у цьому випадку наявні всі передбачені законом умови для призначення одноразової грошової допомоги, а доводи відповідача про їх відсутність спростовуються матеріалами справи.
Також суд відхиляє доводи відповідача про те, що призначення одноразової грошової допомоги є дискреційним повноваженням, яке не підлягає судовому контролю.
Суд зазначає, що дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень не є абсолютними та не можуть здійснюватися всупереч вимогам закону. У разі, якщо законом чітко визначені умови, за наявності яких особа має право на отримання певної соціальної виплати, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти відповідно до закону та не має права відмовляти у її призначенні за відсутності передбачених законом підстав.
У відповідності до п.п.2, 10 ч.2 ст.245 КАС України, суд в порядку адміністративного судочинства може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення, а також прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Зважаючи на наявність у матеріалах справи передбачених законодавством документів, які свідчать про наявність підстав для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до вимог ст.97 Закону №580-ІІІ, відповідач не мав правових підстав для відмови позивачу у призначені зазначеної виплати.
Крім того, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.
У цьому випадку відповідач, встановивши відсутність передбачених законом підстав для відмови, був зобов`язаний прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, а тому його посилання на дискреційний характер повноважень є необґрунтованим.
Зазначене також узгоджується з передбаченим пунктом 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правом особи на доступ до суду, що, зокрема, включає такий аспект, як право на розгляд справи судом із «повною юрисдикцією», тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо: повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів; встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскарженого адміністративного рішення; належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п.70 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Обермайєр проти Австрії» (Obarmeier v. Austria) від 28 червня 1990 року (заява №11761/85); п.155 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гранд Стівенс та інші проти Італії» (GrandeStevensandOthers v. Italy) від 4 березня 2014 року (заява №18640/10).
Отже, наведені у відзиві доводи відповідача не спростовують правомірності вимог позивача, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1 ч.5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати не розподіляються.
Керуючись ст. 2, 5, 6, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 255, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд 
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції (вул. Богомольця, буд.10, м.Київ, 01601, код ЄДРПОУ 40116086) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо прийняття рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні, нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої п.4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із встановленням II групи інвалідності.
Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену п.4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок проходження служби в поліції, відповідно до ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію».
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дмитро БАБЕНКО